Постанова

Іменем України

22 жовтня 2019 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/13105/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м. Києва

в складі судді Миколаєць І.Ю.

від 20 травня 2019 року

у справі №759/4949/14-ц Святошинського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Київської міської дирекції Національної акціонерної страхової компанії "Оранта", ОСОБА_2

про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом, уточненим в подальшому, в якому посилаючись на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка сталася 13.09.2013, о 00 год. 05 хв., в м. Києві в напрямку м . Житомира , по проспекту Перемоги біля будинку №100, з вини ОСОБА_2 , пошкоджено його автомобіль, просив стягнути з останнього матеріальні збитки у розмірі 128 968,23 грн.

Вказав, що матеріальна шкода (збиток) складається з: вартості відновлювального ремонту в сумі 89 920,02 грн; витрат по оплаті послуг за проведення автотехнічного дослідження ТОВ "Агентство незалежної експертизи "ЕКАС" від 26.09.2013 в сумі 2500,00 грн та за проведення КНДІСЕ автотехнічного та транспортно-трасологічного дослідження від 15.10.2013 в сумі 2972,85 грн; вартості послуг за проведення експертного дослідження від 26.10.2013 в сумі 675,36 грн та експертного дослідження від 15.01.2014 в сумі 300 грн; вартості послуг за проведення автотоварознавчого дослідження від 27.02.2014 у розмірі 600,00 грн; вартості послуг евакуатора в сумі 500 грн та витрат по оплаті послуг адвоката в розмірі 20 000,00, понесених до звернення до суду з цим позовом.

Крім того, посилаючись на те, що внаслідок ДТП він зазнав моральних страждань, у зв`язку з тим, що отримані тілесні ушкодження викликали в нього занепокоєння та переживання за своє здоров`я, просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 моральну шкоду, яку він оцінює в 15 000,00 грн.

Також, посилаючись на те, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована вНаціональній акціонерній страховій компанії "Оранта" (далі - НАСК "Оранта"), якою частково виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 29 599,49 грн, просив стягнути з відповідача НАСК "Оранта" невиплачене страхове відшкодування в сумі 20 400,50 грн та з підстав, передбачених ст. 26-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" моральну шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілого, у розмірі 5 000,00 грн.

В заяві від 26.07.2018 про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 просив вирішити питання про судові витрати на правничу допомогу в розмірі 31 500,00 грн (т. 2, а.с. 86-88).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 травня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 15 000, грн та судовий збір в розмірі 750,00 грн.

В іншій частині позовних вимог до ОСОБА_2 відмовлено.

В задоволенні позовних вимог до НАСК "Оранта" відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та грубим порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору.

В обгрунтування апеляційної скарги вказував, що судом першої інстанції проігноровано надані позивачем докази, зокрема, судом не взято до уваги Звіт №1296 від 27.02.2014, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 139 920,02 грн. Судом не наведено в рішенні жодних правових обгрунтувань щодо відхилення даного доказу.

Судом не застосовано положення ч. 1 ст. 1194 ЦК України, яка підлягала застосуванню у даних правовідносинах, а також не враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду щодо застосування даної норми, яка викладена в постанові від 04.07.2018 по справі №755/18006/15-ц.

Судом не враховано, що НАСК "Оранта" виплачено страхове відшкодування в сумі 50 000 грн. Посилаючись на те, що у відповіді на відзив позивачем зазначено що до відповідача НАСК "Оранта" позовні вимоги відсутні, вважав, що за таких обставин суд першої інстанції повинен був закрити провадження в частині позовних вимог до НАКС "Оранта", а не відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Судом першої інстанції не взято до уваги заяву про збільшення позовних вимог від 26.07.2018.

Також, як на підставу скасування рішення суду вказував, що судом взагалі не надано оцінки наявним в матеріалах справи доказам, що підтверджують витрати позивача по оплаті послуг за проведення: автотехнічного дослідження від 26.09.2013; автотехнічного та транспортно-трасологічного дослідження від 15.10.2013; експертного дослідження від 26.10.2013; експертного дослідження від 15.01.2014; автотоварознавчого дослідження від 27.02.2014, а також оплати послуг за надання правової допомоги адвокатами.

Щодо відмови судом в стягненні витрат на правничу допомогу з підстав відсутності в матеріалах справи доказів підтвердження, що Скрицький А.К. має право на зайняття адвокатською діяльністю, зазначив, що такі висновки суду є необгрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

За наведених обставин просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 травня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 та ухвалити нове судове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки у розмірі 128 468,23 грн.

Заперечуючи проти апеляційної скарги відповідач ОСОБА_2 подав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення - залишити без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди, оскільки позивачем не доведено належними доказами законності проведення оцінки автомобіля позивача та понесення витрат за проведення такої оцінки. Вказав, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги про не стягнення витрат на правничу допомогу зазначив, що судом правомірно відмовлено в задоволенні цієї вимоги, оскільки позивачу не надавалася правова допомога адвокатом.

Відповідач НАСК "Оранта" своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Представник позивача - Скрицька Н.А. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, наведених в ній.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Відповідач НАСК "Оранта", належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив. Подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за відсутності його представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача НАСК "Оранта" .

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 13 вересня 2013 року, о 00 год. 05 хв., в м. Києві по проспекту Перемоги, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Каділак», державний номерний знак НОМЕР_1 , в порушення вимог п.п. 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України не дотримався безпечної дистанції до автомобіля «Мітцубіші», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який рухався попереду в попутному напрямку, та при виникненні перешкоди для руху свого автомобіля, не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу чи об`їзду такої перешкоди, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Мітцубіші», державний номерний знак НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження обох транспортних засобів.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2013 року, яка ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 лютого 2014 року залишена без змін, ОСОБА_2 визнано винним у ДТП. В постанові від 26.11.2103 судом встановлено, що внаслідок зіткнення було пошкоджено задню та передню частини автомобіля «Мітцубіші», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Каділак», державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована в НАСК «Оранта» на підставі Полісу №АС/2773536. Даним полісом визначено ліміт відповідальності за майнову шкоду в розмірі 50 000 грн.

Згідно Угоди про припинення зобов'язання переданням відступного, укладеної 01.08.2014 між НАСК "Оранта" та ОСОБА_1 , сторони погодили загальну суму страхового відшкодування за пошкоджений 13.09.2013 внаслідок настання страхового випадку транспортний засіб «Мітцубіші», державний номерний знак НОМЕР_2 , у розмірі 29 599,49 грн. Страховик зобов'язався сплатити потерпілій стороні узгоджену суму страхового відшкодування в сумі 29 599,49 грн в строк до 08.08.2014. Після сплати страховиком потерпілій особі, сторони вважали зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування за страховим випадком, що стався 13.09.2013, припиненими.

Згідно Відомості №143 від 06.08.2014 та платіжного доручення №45637 від 06.08.2014 НАСК "Оранта" виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 29 599,49 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20.01.2015 НАСК "Оранта" виплатило ОСОБА_1 іншу частину страхового відшкодування в сумі 20400,50 грн, що підтверджується платіжним дорученням №44619 від 12.08.2015 (т. 1, а.с. 154).

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого та мотивованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до НАСК "Оранта" про стягнення суми страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд повинен був закрити провадження в частині позовних вимог до НАСК "Оранта", відхиляються колегією суддів, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у своїй відповіді на відзив (т. 1, а.с. 75-81) зазначив, що в нього відсутні вимоги до відповідача НАСК "Оранта", оскільки останнім виконано заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20.01.2015 у повному обсязі, а саме виплачено недоплачене страхове відшкодування в сумі 20400,50 грн, моральну шкоду в сумі 5000,00 грн та судовий збір у сумі 450 грн. Зазначив також, що НАСК "Оранта" не оскаржувала заочне рішення.

Разом з тим, з матеріалів справи також вбачається, що заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20.01.2015 скасовано ухвалою суду від 13.03.2017 (т. 1, а.с. 159). В подальшому судом першої інстанції ухвалено нове судове рішення, яке наразі і переглядається, про відмову в задоволенні позовних вимог до НАСК "Оранта" про стягнення страхового відшкодування в сумі 20 400,50 грн та моральної шкоди в сумі 5000,00 грн.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Оскільки заочне рішення суду від 20.01.2015 скасовано, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно розглянуто позовні вимоги до відповідача НАСК "Оранта" по суті. Та обставина, що заочне рішення виконано НАСК "Оранта" не є правовою підставою для закриття провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 16 грудня 2014 року звернувся до суду з уточненою позовною заявою, в якій просив стягнути на його користь з НАСК "Оранта" матеріальну шкоду в розмірі 20 400,50 грн та моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн; з ОСОБА_2 просив стягнути матеріальні збитки на загальну суму 117 468,23 грн та моральну шкоду в сумі 15 000,00 грн (т. 1. а.с. 107-110).

26 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог, в якій просив збільшити позовні вимоги в частині відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи до 31 500,00 грн (т. 2, а.с. 86-88).

Матеріали справи не містять заяви позивача про відмову від позовних вимог до відповідача НАСК "Оранта". Посилання у відповіді на відзив про те, що НАСК "Оранта" виплачено страхове відшкодування на підставі рішення суду, яке в подальшому скасовано, за своєю суттю не є відмовою від позовних вимог.

Відтак, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції безпідставно не закрито провадження в частині позовних вимог до НАСК "Оранта".

Крім того, посилаючись в апеляційній скарзі на те, що суд неправильно вирішив позовні вимоги до НАСК "Оранта", позивач просив скасувати рішення суду лише в частині позовних вимог до ОСОБА_2 , в задоволенні яких відмовлено.

Разом з тим, колегія суддів не повністю погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними доказами вартості завданого матеріального збитку. Зокрема, судом в рішенні зазначено, що оцінка майна проведена за відсутності договору; надана квитанція від 19.12.2013 №1296 не підтверджує понесення витрат за складення Звіту від 27.02.2014; в матеріалах справи відсутні докази, що транспортному засобу з номером кузова НОМЕР_3 , чорного кольору, об`ємом двигуна 1584 куб.см., який експлуатується з 28.03.2008, завдано шкоди; не долучено фотознімки, які ідентифікують факт пошкодження автомобіля.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом неповно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи на підтвердження завданої внаслідок ДТП майнової шкоди позивач до позовної заяви долучив звіт №1296 про визначення вартості матеріального збитку від 27.02.2014, завданого власнику автомобіля Mitsubishi Lancer, державний номерний знак НОМЕР_2 (далі - Звіт).

З даного Звіту вбачається, що для проведення оцінки завданого ОСОБА_1 . збитку використано наступні матеріали: Закон України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", Національний стандарт №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1440 від 10.09.2003, Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (в редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 №1335/5/2092) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.08.2009 за №724/16740, Довідник "Бюлетень автотоварознавця", Випуск №72, 75, м. Донецьк, 2013 рік, 2014 рік (т. 1, а.с. 22).

Зі Звіту також вбачається, що оцінку вартості завданого ОСОБА_1 матеріального збитку внаслідок ДТП проведено на підставі результатів огляду колісного транспортного засобу (далі - КТЗ) та за результатами проведеного дослідження, зокрема встановлено КТЗ - Mitsubishi Lancer, державний номерний знак НОМЕР_2 , об`єм двигуна: 1584, рік випуску 2008, початок експлуатації: 28.03.2008, термін експлуатації: 5,42, колір: чорний, техпаспорт: НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , власник: ОСОБА_1 , адреса власника: АДРЕСА_2 .

Крім того, у Звіті зазначено, що його виконано на замовлення ОСОБА_1 , а саме на підставі поданої останнім заяви від 19.12.2013.

Висновок суду про те, що оцінку вартості завданого матеріального збитку проведено без укладення договору не свідчить про те, що Звіт є неналежним доказом у справі.

При цьому, посилання суду в мотивувальній частині рішення на те, що відсутність в матеріалах справи договору може свідчити про фіктивне проведення оцінки, не узгоджується з вимогами процесуального закону щодо оцінки доказів, оскільки є припущенням, а доказування не може грунтуватися на припущеннях.

До того ж діючим законодавством, яким визначено порядок та підстави проведення товарознавчого дослідження з метою визначення вартості завданого матеріального збитку, не заборонено проведення оцінки на підставі заяви.

З матеріалів справи також вбачається, а саме з протоколу огляду транспортного засобу від 16.12.2013 та калькуляції №1296 від 27.02.2014, що транспортний засіб Mitsubishi Lancer, державний номерний знак НОМЕР_2 , об`єм двигуна: 1584, рік випуску 2008, початок експлуатації: 28.03.2008, термін експлуатації: 5,42, колір: чорний, техпаспорт: НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , власник якого є ОСОБА_1 , зазнав ряд механічних пошкоджень (т. 1, а.с. 31-39).

Щодо наданої позивачем квитанції від 19.12.2013 №1296 про здійснення оплати за Звіт, слід зазначити, що заява від ОСОБА_1 про проведення автотоварознавчого дослідження КТЗ надійшла 19.12.2013, відповідно і оплату за проведення дослідження здійснено від 19.12.2013, а оцінку завданого матеріального збитку проведено станом на 27.02.2014, про що і зазначено в Звіті (а.с. 20, 22).

Також, не спростовують факту проведення експертного дослідження від 27.02.2014 і те, що позивачем не долучено фотознімки, які можуть ідентифікувати пошкодження транспортного засобу, оскільки як зазначалось вище факт пошкодження транспортного засобу, належного позивачу, вбачається з протоколу огляду транспортного засобу від 16.12.2013 та калькуляції №1296 від 27.02.2014.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що звіт №1296 про визначення вартості матеріального збитку від 27.02.2014 в силу ст. 77 ЦПК України є належним доказом у справі, оскільки містить інформацію про щодо предмету доказування.

За вказаних обставин колегія суддів вважає, що доводи відповідача ОСОБА_2 щодо незаконності проведення оцінки майна та понесення позивачем витрат за проведення такої оцінки, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, колегія суддів вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права та неповно встановлено обставини справи при вирішенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги.

За наведених обставин, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди в силу ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Вирішуючи спір в частині позовних до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Згідно з положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку, згідно зі ст. 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (ст. 36, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому, розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст. 1194 ЦК України.

Як вже зазначалось вище, ліміт відповідальності за договором становить 50 000,00 грн.

Звертаючись до суду з позовом, позивач на підтвердження завданої йому матеріальної шкоди надав Звіт №1296 про визначення вартості матеріального збитку від 27.02.2014 згідно якого вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу (далі - КТЗ) «Мітцубіші Лансер», державний номерний знак НОМЕР_2 , станом на 27.02.2014 становить 77 820,11 грн, що становить ринкову вартість автомобіля станом на день ДТП (т. 1, а.с. 27).

Колегія суддів відхиляє доводи позивача, що відшкодуванню підлягає матеріальна шкода в сумі 139 920,02 грн (вартість відновлювального ремонту автомобіля), з огляду на таке.

В пункті 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду вільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається зі Звіту №1296 про визначення вартості матеріального збитку від 27.02.2014, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 198 866,43 грн; ринкова вартість транспортного засобу на момент ДТП становить 77 820,11 грн; вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 139 920,02 грн (т. 1, а.с. 20-27).

Тобто, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (139 920,02 грн) перевищує вартість транспортного засобу на момент його пошкодження в ДТП (77 820,11 грн).

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що позивачем доведено належними доказами, що розмір матеріальної шкоди, завданої йому внаслідок ДТП, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 , становить 27 820,11 грн 77 820,11-50 000).

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач ОСОБА_2 на спростування наданих позивачем доказів завданої матеріальної шкоди, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, не надав суду належних доказів на підтвердження своїх заперечень.

В частині вирішення судом першої інстанції позовних вимог про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок понесення витрат у справі про адміністративне правопорушення, та на проведення експертних досліджень, колегія суддів зазначає наступне.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 матеріальні збитки, а саме: за проведення ТОВ "Агентство незалежної експертизи "ЕКАС" автотехнічного дослідження від 26.09.2013 в сумі 2500,00 грн; на оплату послуг за проведення КНДІСЕ автотехнічного та транспортно-трасологічного дослідження №10006/10455/13-52 від 15.10.2013 в сумі 2937,60 та послуги банку в сумі 32,25 грн; на оплату послуг за проведення Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром ГУМВС України у м. Києві експертного дослідження №23/ат від 26.10.2013 у розмірі 675,36 грн; на оплату послуг за проведення КНДІСЕ експертного дослідження №16297-13 від 15.01.2014 у розмірі 300,00 грн; на оплату послуг за проведення автотоварознавчого дослідження №1296 від 27.02.2014 у розмірі 600,00 грн; за оплату послуг евакуатора в сумі 500,00 грн та 20 000,00 грн - витрати по оплаті послуг адвоката у справі про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не надано оцінки доказам, наданих позивачем на підтвердження понесення матеріальних збитків в цій частині.

З мотивувальної частини рішення суду першої інстанції вбачається, що судом надано оцінку доказам, які долучені позивачем до матеріалів справи.

Так, в матеріалах справи міститься Акт №003 здачі-прийняття робіт від 27.09.2013, згідно якого представник позивача Скрицький А.К. сплатив ТОВ "Агентство незалежної експертизи "ЕКАС" 2500,00 грн за проведення комплексу робіт по автотехнічному дослідженню (т. 1, а.с. 59). Однак, зі змісту даного Акту не вбачається, що він стосується справи, яка переглядається.

Згідно квитанції №QS19675399 від 02.10.2013 ОСОБА_1 на рахунок Тернопільського відділення КНДІСЕ сплачено грошові кошти з урахуванням комісії в сумі 2972,85 грн (т. 1, а.с. 60). В квитанції в графі "Призначення платежу" зазначено: плата за експертизу №1006/13-52 згідно рахунку від 01.10.2013. Однак, дана квитанція не містить відомостей про предмет дослідження.

Рахунок №205 від 15.01.2014 та квитанція №QS20676586 від 15.01.2014, згідно якої ОСОБА_1 оплачено 300,00 грн за експертизу №16297-13, також не містять відомостей про предмет дослідження, за проведення якого позивачем здійснено оплату.

Щодо квитанції №ПН69281 від 29.10.2013, то дана квитанція теж не доводить факт понесення позивачем матеріальних збитків внаслідок ДТП, що мало місце 13.09.2013, оскільки з квитанції вбачається, що оплату здійснено Вакуленком Є.В. за послуги експертного дослідження за заявою адвоката Вакуленка Є.В., згідно повідомлення від 29.10.2013. Натомість, в матеріалах справи відсутні докази, що Вакуленко Є.В. є представником позивача у даній справі. До того ж, з квитанції №ПН69281 від 29.10.2013 не вбачається, що було предметом дослідження.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду, викладеним в мотивувальній частині, що надані позивачем докази на підтвердження понесення матеріальних збитків, внаслідок ДТП, а саме: Акт №003 здачі-прийняття робіт від 27.09.2013, квитанція №QS19675399 від 02.10.2013, рахунок №205 та квитанція №QS20676586 від 15.01.2014, квитанція №ПН69281 від 29.10.2013, не є належними доказами завдання позивачу матеріальних збитків на суму 6445,21 грн (2500+2937,6+32,25+675,36+300+500), так як не містять інформації щодо предмета доказування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог про завдання матеріальних збитків в цій частині. Позивачем не заявлялося клопотання про долучення доказів на підтвердження понесення витрат та не подавалися такі докази до суду апеляційної інстанції.

Крім того, матеріали справи не містять доказів понесення позивачем витрат в сумі 500,00 грн за послуги евакуатора.

В суді апеляційної інстанції представник позивача Скрицька Н,А . підтвердила, що у ОСОБА_1 відсутня квитанція на підтвердження оплати послуги за евакуатора в сумі 500,00 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення витрат на оплату адвоката у справі про адміністративне правопорушення, як матеріальних збитків, понесених ОСОБА_1 внаслідок ДТП, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в цій частині є недоведеними.

Звертаючись до суду з позовом, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач зазначив, що на правову допомогу у справі про адміністративне правопорушення ним оплачено адвокату 20 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи на підтвердження понесених витрат на правову допомогу у справі про адміністративне правопорушення позивач надав Договір №59/1309 про надання юридичних послуг від 13.09.2013, Додаткову угоду №1 від 28.03.2014 до Договору №59/1309 про надання юридичних послуг від 13.09.2013, Акт приймання-передачі наданих послуг від 28.03.2014 до Договору №59/1309 про надання юридичних послуг від 13.09.2013 та копію квитанції до прибуткового касового ордера №59 від 28.03.2014 (т. 1, а.с. 63а-70).

З Договору №59/1309 про надання юридичних послуг від 13.09.2013вбачається, що даний Договір укладено між ОСОБА_1 (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Центр правових послуг А. С. К." (виконавець), згідно п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, виконавець зобов'язується надати замовнику правову допомогу в сфері представництва інтересів замовника по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

В пункті 1.1. Додаткової Угоди №1 до Договору №59/1309 сторони погодили, що вартість юридичних послуг в сфері представництва інтересів замовника по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, обчислюється, враховуючи наступне:

19.09.2013 - складання запиту про проведення експертного дослідження обставин зіткнення автомобілів автомобілів Cadillac Escalade, д.н. НОМЕР_1 , та Mitsubishi LancerНОМЕР_2 ;

26.09.2013 - участь в огляді автомобілів Cadillac Escalade, д.н. НОМЕР_1 , та Mitsubishi LancerНОМЕР_2 ;

03.10.2013 - клопотання начальнику відділу ДАІ Святошинського районного управління ГУМВС України в м. Києві про залучення фотографій до матеріалів адміністративної справи;

16.10.2013 - клопотання начальнику відділу ДАІ Святошинського районного управління ГУМВС України в м. Києві про залучення до матеріалів справи Висновку автотехнічного дослідження від 26.09.2013 та Висновку експерта за результатами проведення автотехнічного та транспортно-трасологічного дослідження від 15.10.2013;

25.11.2013 - клопотання про залучення доказів;

грудень 2013 року - підготовка заперечення на апеляційну скаргу, подану ОСОБА_2 до Апеляційного суду м. Києва на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 26.11.2013;

15.01. 2014 - клопотання про залучення доказів;

23.01.2014 - клопотання про виклик свідків;

26.11.2013 - участь у судовому засіданні у Святошинському районному суді м. Києва;

16.01.2014р. - участь у судовому засіданні в Апеляційному суді м. Києва;

23.01.2014р. - участь у судовому засіданні в Апеляційному суді м. Києва;

29.01.2014р. - участь у судовому засіданні в Апеляційному суді м. Києва;

12.02.2014 - участь у судовому засіданні в Апеляційному суді м. Києва;

28.03.2014 - складання позовної заяви до Святошинського районного суду м. Києва про відшкодування збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з ОСОБА_9 та ОСОБА_2 .

Згідно п. 1.2. Додаткової угоди №1 загальна вартість надання, вказаних у п. 1.1. цієї Угоди юридичних послуг становить 20 000,00 грн.

В Акті приймання-передачі наданих послуг до Договору №59/1309 зазначено, що даний Акт складено про те, що проведений комплекс надання юридичних послуг, закріплених у п. 1.1. Додаткової угоди №1 від 28.03.2014 відповідає умовами Договору №59/1309 від 13.09.2013, прийнятий замовником і сплачений у сумі 20 000,00 грн виконавцю послуг.

Дослідивши надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу у справі про адміністративне правопорушення, які заявлені позивачем до стягнення як матеріальні збитки, колегією суддів встановлено, що в даних доказах відсутні відомості з чого виходив адвокат, обчислюючи гонорар у сумі 20 000,00 грн, а саме з фіксованого розміру чи погодинної оплати. В наданих доказах також відсутні відомості про витрачений адвокатом час на надання правової допомоги.

Крім того, на час розгляду справи про адміністративне правопорушення діяв Закон України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" (втратив чинність 15.12.2017). яким передбачався граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить довисновку, що наявні в матеріалах справи докази не доводять розміру понесених збитків, завданих внаслідок ДТП.

Разом з тим, колегія суддів вважає обгрунтованими доводи позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_2 витрат понесених за оплату звіту №1296 в розмірі 600,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, а саме з квитанції до прибуткового касового ордера №1296 від 19.12.2013, що ОСОБА_1 сплатив 600,00 грн за Звіт про оцінку №1296 від 19.12.2013 (т. 1, а.с. 61).

Здійснені позивачем витрати в розумінні ст. 22 ЦК України є реальними збитками, яких він зазнав для відновлення свого порушеного права.

Посилання відповідача ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу, що в матеріалах справи відсутній Звіт від 19.12.2013 та наявний звіт від 27.02.2014, за який відсутня оплата, не приймаються до уваги суду, оскільки як вбачається зі Звіту №1296 про оцінку майна даний звіт складено станом на 27.02.2014, а заява від ОСОБА_1 щодо проведення дослідження надійшла 11.12.2013.

Відтак, зазначення в квитанції про те, що оплату здійснено за Звіт від 19.12.2013 не спростовує факту проведення дослідження з визначення оцінки майна, за результатами якого складено Звіт, а також факту здійснення оплати за таке дослідження.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів незгоди з рішенням суду щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди та рішення суду в цій частині відповідачем ОСОБА_2 не оскаржувалося, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст. 367 ЦПК України рішення суду в цій частині не переглядає.

Враховуючи те, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків неповно встановив обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення справи в частині позовних вимог про відшкодування матеріальних збитків, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в цій частині та ухвалення нового про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, за подання позовної заяви ОСОБА_1 сплатив судовий збір в сумі 1874,69 грн, за подання апеляційної скарги - 2 812,03 грн та за подання заяви про забезпечення позову - 320,00 грн (т. 1, а.с. 1-2, 162, т. 2, а.с. 189).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду в частині позовних вимог до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог, то з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі 710,50 грн та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 320,00 грн.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно правил пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд також з`ясувує склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Центр правових послуг" (виконавець) 28 березня 2014 року укладено Договір №6/2803 про надання юридичних послуг, відповідно до п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов' язується надати замовнику: правову допомогу в сфері складання позовної заяви про відшкодування завданих збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 13.09.2013, близько 00 год. 05 хв., в м. Києві по проспекту Перемоги, 100, в напрямку вулиця Вітрука за участю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зокрема про стягнення матеріальної шкоди та матеріальних збитків.; правову допомогу в сфері представництва інтересів замовника в Святошинському районному суді м. Києва у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП.

В п. 1.1.1. Договору зазначено, що для виконання послуг, передбачених п. 1.1. цього Договору, виконавець уповноважує адвокатів Скрицького А.К. та/або Скрицьку Н .А.

Відповідно до п. 2.1. Договору адвокати, які представляють замовника, мають право: подавати від імені замовника з правом підпису будь-які заяви, платіжні доручення та іншібанківські документи, клопотання, скарги та інші документи, одержувати необхідні довідки та документи; мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи, одержувати копії рішень, ухвал, брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, задавати питанняіншим особам, які беруть участь у справі, а також свідкам, експертам, спеціалістам, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, користуватися правовою допомогою, знайомитися з журналом судового засідання, знімати з нього копії та подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, прослуховувати запис фіксування судового засідання технічними засобами, робити з нього копії, подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, оскаржувати рішення і ухвали суду, користуватися інтими процесуальними правами, встановленими законом.

19 квітня 2018 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Центр правових послуг" укладено Додаткову угоду до Договору №6/2803 від 28.03.2014 (т. 2, а.с. 89-91).

Даною Додатковою угодою сторони погодили вартість професійної правничої допомоги у цивільній справі ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданих збитків, внаслідок ДТП, а саме:

- представництво інтересів замовника у Святошинському районному суді міста Києва у період 2014 -2015 роки - 15 000 грн;

- складання та подання заяви про отримання виконавчих листів на підставі зазначеного заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 січня 2015року - 500,00 грн;

- складання та подання заяви про відкриття виконавчого провадження до ВДВС Печерського районного управління юстиції у місті Києві - 500 грн;

- складання та подання заяви про відкриття виконавчого провадження до ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві - 500 грн;

- складання та подання скарги на дії державного виконавця ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві до Святошинського районного суду міста Києва - 1500 грн;

- 19 листопада 2015 року - участь у судовому засіданні у Святошинському районному суді м. Києва щодо розгляду скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу ДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві - 1500 грн;

- складання та подання заяви про відкриття виконавчого провадження до ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві - 500 грн;

- 13 березня 2017 року - участь у судовому засіданні у Святошинському районному суді м. Києва щодо розгляду заяви представника відповідача про перегляд заочного рішення суду - 2000 грн;

- 17 березня 2017 року - складання та подання заяви про забезпечення позову - 1500 грн;

- 01 червня 2017 року - участь у судовому засіданні у Апеляційному суді міста Києва у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову - 2000 грн;

- 29 червня 2017 року - участь у судовому засіданні у Апеляційному суді міста Києва у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову - 2000 грн;

- складання та подання скарги на дії державного виконавця ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві до Святошинського районного суду м. Києва - 1500 грн;

- 12 липня 2017 року - участь у судовому засіданні у Святошинському районному суді м. Києва щодо розгляду скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ м. Києва про визнання неправомірними дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документу без виконання та зобов`язати державного виконавця відкрити виконавче провадження щодо примусового виконання ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року - 2000 грн;

- 09 серпня 2017 року - складання та подання заяви про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року - 500 грн.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №016 від 19.04.2018 ОСОБА_1 на підставі Договору про надання юридичних послуг Товариству з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Центр правових послуг" сплачено 31 500,00 грн (т. 2, а.с. 92).

Як зазначалось вище, згідно із ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Також, за приписами п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Положеннями частини першої статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів приходить до висновку, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції, а саме: представництво інтересів замовника у Святошинському районному суді міста Києва у період 2014 -2015 роки - 15 000 грн; складання та подання заяви про отримання виконавчих листів на підставі зазначеного заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 січня 2015року - 500,00 грн; складання та подання заяви про відкриття виконавчого провадження до ВДВС Печерського районного управління юстиції у місті Києві - 500 грн; складання та подання заяви про відкриття виконавчого провадження до ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві - 500 грн; складання та подання скарги на дії державного виконавця ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві до Святошинського районного суду міста Києва - 1500 грн; 19 листопада 2015 року - участь у судовому засіданні у Святошинському районному суді м. Києва щодо розгляду скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу ДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві - 1500 грн; складання та подання заяви про відкриття виконавчого провадження до ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві - 500 грн; 13 березня 2017 року - участь у судовому засіданні у Святошинському районному суді м. Києва щодо розгляду заяви представника відповідача про перегляд заочного рішення суду - 2000 грн; 17 березня 2017 року - складання та подання заяви про забезпечення позову - 1500 грн; 29 червня 2017 року - участь у судовому засіданні у Апеляційному суді міста Києва у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову - 2000 грн; складання та подання скарги на дії державного виконавця ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві до Святошинського районного суду м. Києва - 1500 грн; 12 липня 2017 року - участь у судовому засіданні у Святошинському районному суді м. Києва щодо розгляду скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ м. Києва про визнання неправомірними дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документу без виконання та зобов`язати державного виконавця відкрити виконавче провадження щодо примусового виконання ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року - 2000 грн; 09 серпня 2017 року - складання та подання заяви про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року - 500 грн, а всього 29 500,00 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо витрат на правничу допомогу, а саме: 01.06.2017 участь в судовому засіданні в Апеляційному суді м. Києва за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу про забезпечення позову - 2 000,00 грн, то такі витрати не підлягають задоволенню, оскільки як вбачається з матеріалів справи судове засідання в Апеляційному суді м. Києва, призначене на 01.06.2017 не відбулося, у зв`язку з неявкою учасників справи (т. 1, а.с. 208).

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що обґрунтування розміру витрат та докази на підтвердження таких витрат, які колегію суддів частково задоволено до стягнення, позивачем подано в строк, встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_2 не звертався до суду з клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 29 500,00 грн.

За приписами ст. 376 ЦПК України неповне з'ясування обставин справи та неправильне застосування норм матеріального праває підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 травня 2019 року в частині позовних вимог до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_7 ) матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 27 820 (двадцять сім тисяч вісімсот двадцять) грн 11 коп та матеріальні збитки за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 600 (шістсот) грн 00 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_7 ) судовий збір в сумі 1030 (одна тисяча тридцять) грн 50 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 29 500 (двадцять дев'ятьтисяч п'ятсот) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай