У Х В А Л А

02 липня 2019 року

м. Київ

справа № 653/2903/18

провадження № 61-9721ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційні скарги ОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду від 27 березня 2019 року та додаткову постанову Херсонського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року за заявою Комунального підприємства «Генічеське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Генічеське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітку, моральної шкоди, зобов`язання провести коригування відомостей про щомісячне нарахування та сплату внесків до Пенсійного фонду України,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітку, моральної шкоди, зобов`язання провести коригування відомостей про щомісячне нарахування та сплату внесків до Пенсійного фонду України.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням Генічеського районного суду від 07 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 16 серпня 2016 року, стягнуто з Комунального підприємства (далі - КП) «Генічеське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» на користь ОСОБА_1 заробітну плату в сумі 2682,44 грн.

Крім того, посилався на те, що КП «Генічеське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» судове рішення, яким на підставі статей 116 та 117 КЗпП України, стягнуто на його користь заробітну плату не виконало, тому просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виплати належної йому заробітної плати за період з 2 лютого 2016 року по день ухвалення судом рішення в розмірі 2 682, 44 грн, компенсацію у зв`язку із втратою частини заробітку в розмірі 11 795,71 грн, моральну шкоду завдану не проведенням розрахунку по заробітній платі в сумі 80 000 грн, зобов`язати відповідача провести корегування відомостей до звіту про щомісячне нарахування та сплату внесків до Пенсійного Фонду України.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 04 грудня 2018 року позовні вимоги до ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з КП «Генічеське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з 03 вересня 2018 року по день постановлення рішення, тобто по 04 грудня 2018 рік, в сумі 8 457,00 грн.

Вирішено питання судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 07 червня 2016 року в цивільній справі

№ 653/530/16 стягнута судовим рішенням сума була спірною та узгодженою рішенням суду. Крім того позивач на день звільнення був відсутнім на роботі, що встановлено судовим рішенням, тому у працівника виник обов`язок звернутися до роботодавця із вимогою про здійснення остаточного розрахунку. Позивач не звертався до підприємства про виконання рішення Генічеського районного суду від 07 червня 2016 року ні особисто, ні в порядку примусового виконання. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дати звернення до суду із даними позовними вимогами про стягнення з відповідача заборгованої заробітної плати.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 27 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 04 грудня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку заборгованості, компенсації втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням виплати, моральної шкоди скасовано, ухвалено в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з КП «Генічеське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням виплати та відшкодування моральної шкоди задоволені частково.

Стягнуто з КП «Генічеське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку заборгованості в розмірі

71 884,50 грн.

Стягнуто з КП «Генічеське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» на користь ОСОБА_1 компенсацію за затримку виплати заробітної плати в сумі 768,73 грн.

Стягнуто з КП «Генічеське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 1 000 грн.

В іншій частині рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 04 грудня 2018 року залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку заборгованості, компенсації втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням виплати та відшкодування моральної шкоди апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції помилково застосовано до цих правовідносин положення статті 116 КЗпП України, за якими, якщо працівник в день звільнення не працював, то виплата всіх сум, що належать йому від підприємства мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок та дійшов висновку про те, що в цій справі сума заборгованості по заробітній платі в розмірі 2 682,44 грн вже визначена рішенням суду, яке набрало законної сили 16 серпня 2016 року, однак не виконано відповідачем і тому вказані положення статті 116 КЗпП України, які регулюють строки розрахунку при звільненні, не можуть бути застосовані до даних правовідносин.

Також апеляційний суд виходив з того, що у відповідача виник обов`язок сплатити 2 682,44 гривні після набрання законної сили рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 07 червня 2016 року - 16 серпня 2016 року та дійшов висновку, що позовні вимоги

ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку в порядку статті 117 КЗпП України підлягають частковому задоволенню, а саме середній заробіток має бути розрахований з 17 серпня 2016 року.

Крім того, апеляційний суд виходив з того, що оскільки рішенням суду першої інстанції стягнуто з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку з 03 вересня 2018 року та в цій частині рішення суду ніким не оскаржувалось, тому рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 17 серпня 2016 року по 02 вересня 2018 року

(510 робочих днів) підлягає скасуванню із частковим задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 у вказаній частині.

Апеляційний суд враховуючи, що право позивача порушене та з урахуванням вимог розумності й справедливості вважав, що з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Додатковою постановою Херсонського апеляційного суду від 17 квітня

2019 року заяву КП «Генічеське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» про розподіл судових витрат у справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Генічеське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» витрати пов`язані із правничою допомогою під час розгляду справи в розмірі 2 986,00 грн.

16 травня 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Херсонського апеляційного суду від 27 березня

2019 року.

У касаційній скарзі на постанову Херсонського апеляційного суду

від 27 березня 2019 року ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріальногота процесуального права, просить рішення судів в частині відмови задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про повне задоволення позову. В решті рішення залишити без змін.

30 травня 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткову постанову Херсонського апеляційного суду

від 17 квітня 2019 року з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити йому строк на оскарження додаткової постанови апеляційного суду, посилаючись на те, що копію цієї постанови він отримав 08 травня 2019 року та скасувати її, оскільки на його думку судові витрати повинні бути покладені на відповідача.

Згідно із частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Оскільки, копію оскаржуваної додаткової постанови апеляційного суду Мальованим П. П. отримано 08 травня 2019 року, такі причини пропуску строку є поважними, тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Верховний Суд, вивчивши подані касаційні скарги та додані до них документи, оскаржувані судові рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного випровадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову у справах визначається у позовах де заявлено вимоги майнового характеру, тобто тих вимог, які мають грошову оцінку.

Ціна позову складається з грошової суми в гривнях, яка відображає заявлену грошову матеріально-правову вимогу позивача до відповідача і визначається за правилами, встановленими статтею 176 ЦПК України.

Оскільки, у цій справі позовна заява подана майнового характеру, зокрема позовні вимоги стосуються грошових виплат: стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітку, моральної шкоди та перерахунок цих виплат, то дана справа може бути визнана малозначною.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

За встановленими судами обставинами справи, визначеними правовідносинами, позовними вимогами майнового характеру, зокрема які стосуються грошових виплат в розмірі 94 478,15 грн, що не перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і правовідносини та їх зміст не представляють значної складності.

Таким чином ця справа є малозначною.

Крім того, судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Касаційні скарги та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Суди ухвалювали рішення відповідно до усталеної судової практики, а доводи касаційних скарг зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України).

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на касаційне оскарження додаткової постанови Херсонського апеляційного суду

від 17 квітня 2019 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду від 27 березня 2019 року та додаткову постанову Херсонського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року за заявою Комунального підприємства «Генічеське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Генічеське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку заборгованості, компенсації втрати частини заробітку, моральної шкоди, зобов`язання провести коригування відомостей про щомісячне нарахування та сплату внесків до Пенсійного фонду України.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали направити особі, яка подала касаційні скарги.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко