465/5664/17
2/465/715/19
У Х В А Л А

"21" червня 2019 р. Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої - судді Марків Ю.С.,

при секретарі Цунівській А.І.

з участю представника позивача Семенюка І.Я.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

29.09.2017 року в провадження Франківського районного суду м. Львова надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, який переданий для розгляду судді Гулієвій М.І.

За наслідками розгляду даного позову, 04.09.2018 року ухвалено заочне рішення Франківського районного суду м.Львова (суддя Гулієва М.І.), яким позов задоволено та вирішено стягнути з відповідача 64493 гривень заборгованості.

В подальшому, ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 28.12.2018 року (суддя Гулієва М.І.) задоволено заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Франківського районного суду м. Львова від 04.09.2018 року, скасувавши таке із призначенням до судового розгляду на 19.04.2019 року.

15.05.2019 року на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, розпорядження керівника апарату Франківського районного суду м. Львова № 55/Р від 14.05.2019 року, вказану цивільну справу передано судді Марків Ю.С.

Як вбачається із матеріалів даної цивільної справи №2/465/715/19, попереднім складом суду не вирішено питання щодо забезпечення позову. Представник позивача наполягає на розгляді клопотання про забезпечення позову. Просить накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) до вступу в законну силу рішення у справі.

Окрім того, представник позивача вимогу щодо забезпечення позову мотивує тим, що виконання рішення по справі може бути ускладнене, враховуючи значну суму заборгованості до стягнення в судовому порядку, суд зобов`язаний вжити заходів до забезпечення цивільного позову. За заявою сторони у справі суд вживає заходів забезпечення позовних вимог по справі, якщо є підстави вважати можливість ухилення або ж невиконання судового рішення у майбутньому. Оскільки дії відповідача ОСОБА_2 щодо врегулювання спірного питання в добровільному порядку не висловлюють жодних сподівань, в силу наявних повноважень суд повинен застосувати забезпечення позову - шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно відповідача по справі до вступу в законну силу рішення по суті позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що просить накласти арешт на квартиру в АДРЕСА_2 , котра на думку представника позивача може належати відповідачу. Окрім того, як на підставу необхідності забезпечення позову покликається на наявне кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 , котре розслідується на підставі заяви ОСОБА_1 , надав копії заяв про вчинення кримінального правопорушення від 06.10.2015.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Керуючись роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у п. 4 Постанови Пленуму від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п.1 та п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов може бути забезпечено, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

При цьому, процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Головною метою забезпечення позову є негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення завдання значної шкоди заявнику.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Так, судом встановлено, що предметом спору за вищевказаною позовною заявою є стягнення заборгованості за договорами позики у загальному розмірі 53 853 гривень, 640 гривень судового збору та 10 000 гривень витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні представник позивача просив накласти арешт на квартиру в АДРЕСА_2 , котра на думку представника позивача може належати відповідачу. Доказів належності зазначеного майна відповідачу до суду представником позивача не надано.

Суд не бере до уваги покликання представника позивача на наявність досудового розслідування відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 190 КК України, оскільки заява про вчинення кримінального правопорушення, подана в 2015 році не може свідчити про внесення відповідних відомостей в ЄДРДР і наявності розпочатого досудового розслідування відносно ОСОБА_2 .

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Окрім того, позивачем в обґрунтування заявленої вимоги не подано суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність реальної загрози того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав та інтересів, зокрема не вказано, які саме права та інтереси позивача можуть бути порушені; не зазначено, в чому існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення судового рішення, або з яких причин захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів.

При цьому наявність самого по собі позову про стягнення заборгованості в жодному разі не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони користуватись або розпоряджатись рухомим та нерухомим.

Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної вимоги.

Таким чином, зважаючи на те, що накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, яким це майно може належати, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-153, 157, 258-261, 353, 354 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

у задоволені заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Марків Ю.С.