Провадження № 2/243/1771/2019
Справа № 243/4951/19
21 червня 2019 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого - судді Кузнецова Р.В.,
при секретареві Малиновській І.Ю.,
позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства "Санаторно - курортний реабілітаційний центр "Слов`янський курорт" ЗАТ Лікувально - оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди, -
15.05.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою дочірнього підприємства «Санаторно-курортний реабілітаційний центр «Слов`янський курорт» закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги ти, що з 03.11.2014 року по 13.03.2018 року вона працювала кухарем на Дочірньому підприємстві "Санаторно - курортний реабілітаційний центр "Слов`янський курорт" ЗАТ Лікувально - оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", та наказом №31/П від 13.03.2018 року була звільнена за угодою сторін.
На день звільнення відповідач мав сплатити ОСОБА_1 заробітну плату, однак свого обов`язку не виконав, та у зв`язку з чим має заборгованість перед позивачем. Посилаючись на положення ст.117 КЗпП України та невиплату їй заробітної плати в день звільнення, просила суд, стягнути з Дочірнього підприємства "Санаторно - курортний реабілітаційний центр "Слов`янський курорт" ЗАТ Лікувально - оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" невиплачену заробітну плату з урахуванням інфляції в розмірі 21 620,32 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку, починаючи з 13.03.2018 року по 02.04.2019 року у розмірі 48 771,30 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000, 00 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 300,00 грн.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Представник відповідача Дочірнього підприємства "Санаторно - курортний реабілітаційний центр "Слов`янський курорт" ЗАТ Лікувально - оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, виходить з наступного
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно до ст. 12, 13,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до Трудової книжки серії НОМЕР_1 , яка видана на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання 03.11.2014 року на підставі Наказу №366/п від 03.11.2014 року прийнята на посаду кухаря 4р. у Дочірнє підприємство "Санаторно - курортний реабілітаційний центр "Слов`янський курорт" ЗАТ Лікувально - оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", 23.06.2016 року переведена на посаду кухаря 5р., та 13.03.2018 року на підставі Наказу №31/П від 13.03.2018 року звільнена з посади за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.9).
Згідно із Довідкою ОСОБА_2 підприємства "Санаторно - курортний реабілітаційний центр "Слов`янський курорт" ЗАТ Лікувально - оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" №02/933 від 27.03.2018 року, станом на 26.03.2018 року заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 становить 19 493,14 грн. (а.с.10).
Згідно із Довідкою ОСОБА_2 підприємства "Санаторно - курортний реабілітаційний центр "Слов`янський курорт" ЗАТ Лікувально - оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" №02/932 від 27.03.2018 року, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 186,15 грн. (а.с.11).
Вирішуючи справу по суті суд виходить із того, що Конституцією України, як Основним Законом, закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у статті 43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Статтею 94 Кодексу законів про працю України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.
Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.
З огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законом України «Про оплату праці», а позивач знаходилася з відповідачем в трудових відносинах до 13.03.2018 року, при звільненні не отримала всі належні платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.
Отже, при припиненні трудових правовідносин між сторонами - 13.03.2018 року, відповідач повинен був виплатити позивачеві нараховану заробітну плату у сумі 19 493,14 грн., однак заборгованість з заробітної плати позивачеві виплачена не була.
Відповідно до ст. ст. 2 та 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням їх виплати» регламентовано, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі розуміються грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру , в тому числі заробітна плата (грошове забезпечення) та інші: сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід до уваги не береться).
Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку встановленому чинним законодавством.
Згідно п. 4 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Так, індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за і період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості заробітної плати з урахуванням індексу інфляції (а.с.4-5), загальна сума заборгованості заробітної плати з урахуванням індексу інфляції становить 21 620,32 грн., вказаний розрахунок відповідачем не спростований.
Таким чином, суд приходить до переконання про необхідність захисту порушених прав позивача щодо невиплати йому нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 серпня 2017 року по 13 березня 2018 року з урахуванням індексації у розмірі 21 620,32 грн.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995р.
Середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.
Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.
Згідно довідки від 27.03.2018 року про доходи позивача (а.с.11), середньоденна заробітна плата позивача становить 186,15 грн.
З розрахунку середньої заробітної плати за час затримки при звільнення з 13.03.2018 року по 02.04.2019 року (згідно меж заявлених та підтриманих позовних вимог) видно, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 48 771,30 грн. Наданий позивачем розрахунок є обґрунтованим, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України.
Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.
За змістом вказаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Засади та сутність інституту моральної шкоди розкривається в ч. 2 ст. 23 ЦК України, відповідно до якої встановлено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.
Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди зазначено, „ що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до діючого законодавства моральна шкода може полягати, зокрема:... в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків .
Судом встановлено, що у період трудових відносин з підприємством були порушені права ОСОБА_1 , а саме, право на оплату праці, оскільки заборгованість по заробітній платі відповідачем не виплачена до теперішнього часу.
Так, звільнений працівник, якому з вини підприємства несвоєчасно виплатили належні при звільнені суми, має право вимагати відшкодування завданої при цьому моральної шкоди.
У відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Отже, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне відшкодувати позивачеві ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2 500,00 грн., що є обґрунтованою компенсацією за невчасну виплату належних їй грошових сум з відповідача.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі є витрати на професійну правничу допомогу.
На підтвердження наданої правничої допомоги у розмірі 300,00 грн., позивачем було надано суду квитанцію від 01.04.2019 року з якої слідує, що ОСОБА_1 зверталась за правничою допомогою до адвоката Прокопцева ОСОБА_3 , та сплатила гонорар у розмірі 300,00 грн. (а.с.12),
Таким чином, позивачем під час розгляду справи понесено 300,00 грн. витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 1921 грн.
Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» , тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 768,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 76, 77, 141, 258, 259, 263, 265, 280 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства "Санаторно - курортний реабілітаційний центр "Слов`янський курорт" ЗАТ Лікувально - оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
У задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 24 червня 2019 року.
Суддя Слов`янського
міськрайонного суду Р.В. Кузнецов