Справа № 161/6652/18
Провадження № 2/161/620/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді - Крупінської С.С.

при секретарі - Бакай Г.М.

з участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представників відповідача Кабулова Р.К., Глоби М.Л., Дорофєєвої М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що з 06.08.1996 року був прийняти на роботу в Волинську обласну державну телерадіокомпанію на посаду водія.

01.01.2008 року переведений на посаду водія автотранспортних засобів виробничо-господарського цеху.

11.01.2018 року філія ПАТ «НСТУ» Волинська регіональна дирекція надіслала йому письмове попередження про наступне вивільнення, відповідно до рішення правління ПАТ «НСТУ» наказу ПАТ «НСТУ» від 21.12.2017 року № 469 «Про організацію заходів, пов`язаних зі змінами в організації виробництва і праці». Після отримання повідомлення про скорочення він звернувся із заявою про надання йому документів, які могли б підтвердити підставність та конкретні обставини рішення про організацію заходів, пов`язаних із змінами в організації виробництва та праці, відповіді на яке він не отримав.

30.03.2018 року його було звільнено відповідно до наказу « 260/с від 28.03.2018 року, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП.

Вважає своє звільнення незаконним, оскільки він працював бездоганно, має переважне право на залишенні на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці, так як він має на утриманні п`ятеро неповнолітніх дітей, які повністю знаходиться на утриманні батьків і потребують матеріальної допомоги, має більш високу кваліфікацію і продуктивність роботи. Крім того, він є членом Волинської обласної організації профспілки працівників культури, сумлінно та відповідально сплачував внески та інші обов`язкові платежі, з членів профспілкової організації не виключався, а тому його звільнення повинно бути погоджено з колективом профспілкової організації, членом якої він є. Будь-якого повідомлення про розгляд питання його звільнення він не отримував, філія ПАТ «НСТУ» Волинська обласна дирекція не надала йому для ознайомлення рішення профкому щодо його звільнення.

При звільненні відповідач належним чином не ознайомив його з переліком вакантних посад ПАТ «НСТУ», вказані посади йому повідомлені в усній формі з зазначенням, що у нього немає належної спеціальності та кваліфікації для заняття даних посад.

З врахуванням викладено, просить суд визнати його звільнення незаконним, поновити його на посаді водія ПАТ «НСТУ» Волинська регіональна філія, стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з наступного дня, як він був звільнений та по день ухвалення рішення, стягнути з відповідача завдану моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили суд його задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 позов не визнали, вважають, що звільнення ОСОБА_1 є законним, а тому просять суд в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи Волинська обласна організація профспілки працівників культури в судове засідання не з`явився, суд вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судом встановлено, що 28.03.2018 року наказом № 26 о/с звільнено ОСОБА_1 водія транспортних засобів (об`єм двигуна 3,5 л) виробничо-господарського цеху, (таб. № 22) із займаною посади 30 березня 2018 року у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та у зв`язку із ознайомленням його з усіма вакантними посадами, які були чи з`явилися в ПАТ «НСТУ» в період проведення процедури вивільненні, його відмовою від обрання вакантної посади для переведення. Відповідно до наявної у нього спеціальності та кваліфікації, та відмовою від обрання інших запропонованих йому вакантних посад у ПАТ «НСТУ», які не відповідають спеціальності та кваліфікації, але передбачають роботу, яку ОСОБА_1 зміг би виконувати з урахуванням кваліфікації, досвіду роботи та стану здоров`я, в порядку передбаченого частиною третьою статті 49-2 КЗпП України (а.с. 17).

Підставою для видачі такого наказу слугувало те, що 21.12.2017 року правлінням ПАТ «НСТУ» було прийнято рішення про затвердження та введення в дію з 02.04.2018 року нової структури та штатного розпису ПАТ «НСТУ», а тому на його виконання видано наказ № 469 від 21.12.2017 року «Про організацію заходів, пов`язаних із змінами в організації виробництва і праці (скорочення штату численності працівників) у ПАТ «НСТУ».

З врахуванням положення ст. 49-4 КЗпП з метою дотримання вимог ст. 22 ч. 3 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» дирекцією ПАТ «НСТУ» було подано всім профспілковим організаціям, членами яких є працівники ПАТ «НСТУ» та посади яких підпадають під скорочення, відповідні листи.

11.01.2018 року ОСОБА_1 було ознайомлено з рішенням правління ПАТ «НСТУ» від 21.12.2017 року, із змістом наказу № 469 від 21.12.20187 року, проте, поставити особистий підпис під наказом від 05.01.2018 року та в переліку вакантних посад останній відмовився, про що було складено акт від 11.01.2018 року (а.с. 102). У зв`язку з цим ПАТ «НСТУ», ОСОБА_1 надіслало персональне письмове попередження.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України визначено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

20.03.2018 року ОСОБА_1 було повторно ознайомлено з переліком наявних в ПАТ «НСТУ» вакантних посад станом на 15.03.2019 року та запропоновано обрати відповідну вакантну посаду для переведення. З даним списком позивач був ознайомлений під підпис (а.с.172-173), про що свідчить його підпис в даному списку.

Не погоджуючись з тим, що підпис в списку вакансій станом на 15.03.2019 року вчинено саме позивачем за його клопотанням було призначено судову почеркознавчу експертизу.

Згідно відповіді експерта № 16 від 01.04.2019 року встановлено, що підпис від імені ОСОБА_6 в рядку 75 «Водій транспортних засобів (об`єм двигуна) навпроти прізвища ОСОБА_1 лицьового боку 3-го аркушу Списку працівників ознайомлених з переліком вакансій станом на 15.03.2018 року у ПАТ «НСТУ»» ймовірно виконаний ОСОБА_1 .

Експертне заключення та акт від 20.03.2018 року про відмову від обрання посади для переведення свідчать про те, що ОСОБА_7 належним чином був ознайомлений ПАТ «НСТУ» з переліком вакантних посад, проте, не обрав жодної запропонованої йому посади, з відповідною заявою в ПАТ «НСТУ» не звернувся, у зв`язку з чим, було видано наказ про його звільнення.

Як вбачається з акту про відмову від проставляння підпису про ознайомлення з наказом про звільнення від 02.04.2019 року, то ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом про звільнення, однак, проставляти підпис про своє ознайомлення з наказом про звільнення відмовився (а.с. 115).

Доводи позивача ОСОБА_1 у своєму позові на те, що він має переважне право на залишення на роботі у зв`язку з тим, що в нього на утриманні перебуває п`ятеро неповнолітніх дітей, має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, не враховано судом, так як посада водія скорочена вцілому, а тому порівнянь з іншими працівниками, які залишаються на аналогічній посаді не потребується.

Посилання позивача ОСОБА_1 на те, що при звільненні не було отримано згоду профспілки на його звільнення спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Зокрема, 06.03.2018 року на адресу Волинської обласної організації профспілки працівників культури філією ПАТ «НСТУ» «Волинська РД» скеровано подання про звільнення членів виборчого профспілкового органу Первинної профспілкової організації Волинської обласної державної телерадіокомпанії, а тому числі щодо ОСОБА_1 , та надано відповідні копії документів (а.с. 106).

15 березня 2018 року Волинська обласна організація професійної спілки працівників культури прийняла постанову № 02/01.06, якою надала згоду на звільнення з роботи членів профспілкового комітету первинної профспілкової організації Волинської обласної державної телерадіокомпанії, в тому числі і ОСОБА_1 (а.с. 110).

З врахуванням викладено, суд приходить до висновку, що відповідач при звільненні позивача з роботи дотримався всіх норм діючого законодавства, при цьому останній був ознайомлений з усіма вакантними посадами, які були чи з`явились в ПАТ «НСТУ» в період проведення процедури вивільнення, порушення трудових прав позивача при здійсненні процедури його звільнення відповідачем не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а тому у задоволенні позову про визнання наказу про звільнення незаконним, скасування його та поновлення позивача на займаній раніше посаді слід відмовити.

Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до ст. 137 ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди крім інших вимог, передбачених цією статтею, має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Як роз`яснено в п.13 Постанови Пленуму Верхового Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до ст.237-1 КЗпП (322-08) (набрала чинності 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

У зв`язку з не встановленням під час судового розгляду трудових прав позивача, то в задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4, 10, 12, 18, 19, 42, 81, 82, 141, 263-265ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С. Крупінська