Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 191/3273/19
Провадження № 2/191/860/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Гречко Ю.В.
при секретарі - Борисовій О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру,-
Позивач до початку судового засідання надала суду письмову заяву, якою просить розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися по невідомим суду обставинам.
Під час судового розгляду справи судом були оглянуті письмові докази у справі.
Таким чином суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Факт належності спірної квартири відповідачам підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 27 вересня 1993 року, а також копією технічного паспорту на вказану квартиру.
Отже, із зазначених документів суд вбачає, що фактично договір купівлі-продажу житлового будинку між сторонами був укладений і виконаний, але внаслідок винної поведінки відповідачів в нотаріальному порядку договір не був посвідчений.
Зазначений договір був укладений між сторонами до 01 січня 2004 року, тобто під час дії Цивільного кодексу України 1963 року.
Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2004 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Із цього випливає, що спірний договір купівлі-продажу житлового будинку був укладений і фактично виконаний сторонами у 2002 році, тобто після набрання чинності Цивільним кодексом України 2004 року, нових цивільних правовідносин між сторонами не виникало, у зв`язку з чим до даних правовідносин застосовуються норми Цивільного кодексу України 1963 року.
Згідно ст.227 ЦК України 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Отже, недійсним визнається такий договір при умові недодержання вимоги щодо його нотаріального посвідчення, а у разі такого посвідчення, такий договір є дійсним.
Відповідно до ст.47 ЦК України 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Судом було встановлено, що фактично договір купівлі-продажу між сторонами був укладений і виконаний, відповідачі отримали обумовлену грошову суму і зобов`язалися в строк до 01 січня 2003 року посвідчити договір в нотаріальному порядку, однак ухилилися від взятих на себе зобов`язань в частині нотаріального посвідчення договору, у зв`язку з чим суд вважає можливим визнати зазначений договір дійсним.
Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.47, 227 ЦК України 1963 року, ч.3 ст.267, ч.4 ст.267, ст.1277, п.п.4, 6 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2004 року, ст.ст.10, 60, 61, 209, 212 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру задовольнити у повному обсязі.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 05 липня 2002 року між ОСОБА_1 з однією сторони і ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з іншої сторони.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 64,5 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м.
Зняти заборону на відчуження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , накладену 16 вересня 2003 року Синельниківським відділом державної виконавчої служби, внесену до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 31 серпня 2006 року Першою Синельниківською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 3667229, здійснивши її перенесення до Державного реєстру речових прав та вилучити відповідний запис про заборону на відчуження квартири з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
На заочне рішення протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання - після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Суддя: Ю. В. Гречко