КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 759/19329/17-ц

Апеляційне провадження 22-ц/824/6496/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі Борисенко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач Державне підприємство «Антонов»

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Антонов» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 січня 2019 року, ухвалене під головування судді Величко Т.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Антонов», третя особа: Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення недорахованої надбавки за стаж наукової роботи, недорахованої доплати за науковий ступінь, компенсації втрат частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати, відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу, зобов`язання подати скориговані дані до системи персоніфікованого обліку Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з липня 1999 року по липень 2011 року,

в с т а н о в и в :

у грудні 2017 рокуОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Антонов», в якому, з урахуванням неодноразового збільшення позовних вимог, просив стягнути на його користь недораховану надбавку за стаж наукової роботи у період з липня 1999 року по липень 2011 року у сумі 70 113,22 грн, доплату за науковий ступінь в період з лютого по липень 2011 року у сумі 3 194,80 грн, грошову допомогу при звільненні згідно зі ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» у розмірі шести місячних посадових окладів з урахуванням надбавок і доплат у сумі 33 216,60 грн, компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у сумі 229 088,68 грн, 10 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, що разом складає суму у розмірі 345 613,30 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позову зазначав, що працював у науковій установі ДП «Антонов» з 14.05.1971 по 20.07.2011. У період з 26.07.1979 по 15.03.1984 та з 08.08.2000 по 20.07.2011 займався науково-технічною діяльністю з основного напрямку діяльності підприємства та проходив атестацію на відповідність займаним посадам, має вчений ступінь кандидата наук. Крім того, на його рахунку 7 патентів на винаходи, 25 авторських свідоцтв на винахід, 14 проектно-конструкторських розробок, 37 робіт з наукової діяльності та безліч інших публікацій. Працював за спеціальністю відповідно до групи спеціальностей галузі «Технічних наук», за якою і присуджено науковий ступінь кандидата наук. Йому призначена пенсія за віком згідно Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність». Однак, всупереч законодавству України, ДП «Антонов» у період його роботи не нараховував та не виплачував надбавку за стаж наукової роботи, доплату за науковий ступінь. Оскільки розмір пенсії залежить від його заробітку, не нарахування відповідачем надбавки та доплати позбавляє його права на отримання пенсії у більшому розмірі.

Вказував, що неправомірні дії адміністрації ДП «Антонов» щодо ненарахування та невиплати йому надбавки за стаж наукової роботи та доплати за вчений ступінь принижують честь, гідність та ділову репутацію та завдають моральних страждань.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14.01.2019, з урахуванням додаткового рішення від 14.01.2019, позов задоволено. Стягнуто з ДП «Антонов» на користь позивача 345 613,30 грн, що включає в себе: недонараховану надбавку за стаж наукової роботи за період з липня 1999 року по липень 2011 року у сумі 70 113,22 грн, доплату за науковий ступінь за період з лютого по липень 2011 року у сумі 3 194,80 грн, грошову допомогу у розмірі шести місячних посадових окладів з урахуванням надбавок і доплат у сумі 33 216,60 грн, компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у сумі 229 088,68 грн, 10 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 5 000 грн судового збору. Зобов`язано ДП «Антонов» подати скориговані дані до системи персоніфікованого обліку Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з липня 1999 року по липень 2011 року.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ДП «Антонов» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, судом не вірно застосовано положення постанов Кабінету Міністрів України № 1110 від 22.06.1999, № 609 від 26.04.2003 та № 494 від 25.04.2004. Вважає, що дані постанови не розповсюджуються на спірні правовідносини, оскільки у них встановлено вичерпний перелік суб`єктів, на яких покладено обов`язок виплачувати надбавки за стаж наукової роботи. До таких суб`єктів віднесено державні наукові установи, організації та державні вищі навчальні заклади ІІІ-ІV рівнів акредитації. Незважаючи на державну форму власності ДП «Антонов» ніколи не мало статусу державної наукової установи. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» державні наукові установи створюються, реорганізуються та ліквідуються у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №7 58-р від 01.07.2009 до ДП «Антонов» внаслідок реорганізації було приєднано ДП «Київський авіаційний завод «Авіант». Поняття державна наукова установа та наукова установа не є тотожними. Судом неправильно застосовано ст. 1 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», відповідно до якої науковою установою є юридична особа незалежно від форм власності і для якої наукова або науково-технічна діяльність є основною і становить понад 70 % загального річного обсягу виконавчих робіт та правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України у справі № 21-385а14. Відповідно до п.п.2 п. 1 постанови Кабінету Міністрів № 494 ДП «Антонов» було атестоване та мало статус наукової установи у період з 26.11.2002 по 20.10.2012, проте позивач не мав права на виплату надбавки за стаж наукової роботи, оскільки його професія у цей період відносилась до розділу 1 «Законодавці, вищі державні службовці, керівники, менеджери», а не до розділу 2 «Професіонали», що є обов`язковою умовою для виникнення права на виплату надбавки. Судом не правильно застосовано положення Закону України «Про основи держаної політики у сфері науки і науково-технічної діяльності», а саме що згідно Положень про Міністерство машинобудування, військово-промислового комплексу і конверсії України, яке затверджене Постановою КМУ від 29.04.1992 № 21, в Мінмашпрому України були відсутні будь-які повноваження на присвоєння статусу чи віднесення підприємств до наукових організацій. Суд не перевірив правильність розрахунків, складених самим позивачем. Відповідно ж до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць після утримання податків і обов`язкових платежів. Вважає, що суд безпідставно також стягнув шість місячних посадових окладів відповідно до ст. 24 Закону України «Про науково та науково-технічну діяльність», оскільки відповідач надав довідку про те, що позивач отримав таку суму при звільненні, йому були відомі всі складові елементи такої виплати та день їх отримання і розмір виплати позивач не оспорював. Вказує, що суд безпідставно стягнув суми в рахунок відшкодування моральної шкоди, оскільки таку шкоду вони не завдавали.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін посилаючись на законність та обґрунтованість рішення. Зазначає, що у п. 1 Положення про виплату надбавки за стаж роботи у науковій сфері, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1110 від 22.06.1999 вказано, що це Положення визначає порядок виплати надбавок за стаж роботи у науковій сфері науковим працівникам державних наукових установ, організацій та державних вищих навчальних закладів III-IVрівнів акредитації. Посади, які обіймав позивач наявні в цьому переліку, а тому він цілком мав право на таку надбавку. Метою створення ДП «Антонов» було проведення наукової роботи та підвищення рівня науково-конструкторських розробок по новій техніці, зокрема в авіабудуванні. А відповідно до ст. 8 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» державними науковими установами є наукові установи, засновані на державній власності. У 2009 році в зв`язку з реорганізацією ДП «Антонов» шляхом приєднання до нього ДП «Київський авіаційний завод «Авіант» не відбулося значних змін в діяльності підприємства і не змінився основний вид економічної діяльності. Свідоцтво про атестацію наукової установи № 1 від 19.10.2007 не скасовувалося та було чинне до 20.10.2012, а наказ № 4297к про втрату «науковості» підприємство видало лише 17.08.2016. Довідка № 19/7451 від 19.07.2011 вказує, що відділ КВ-4, в якому працював ОСОБА_1 є науково структурним підрозділом наукової установи ДП «Антонов». Крім цього в довідці вказані висновок експертної групи НТР ДП «Антонов» від 01.07.2011; висновок Головного конструктора та заступника Головного конструктора про відповідність виконаних робіт ОСОБА_1 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність»; довідка про науково-технічну діяльність КВ-4 № 17к-нп; перелік праці з наукової діяльності ОСОБА_1 Підприємство було створене з метою проведення наукової роботи, а позивач займав посаду наукового працівника. Позивач вважає, що при звільненні йому було виплачено премію, а не шість посадових окладів відповідно до ст. 24 Закону України «Про науково та науково-технічну діяльність». Оспорюючи правильність розрахунків відповідач не вказав у чому їх неправильність та не надав своїх контрозрахунків.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Позивач та його представник ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у її відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 26.07.1979 по 15.03.1984 та з 08.08.2000 по 20.07.2011 займався науково-технічною діяльністю з основного напрямку діяльності підприємства та проходив атестацію на відповідність займаним посадам. Відділ КВ-4, в якому він працював, є науковим структурним підрозділом наукової установи ДП «Антонов». Науково-технічна діяльність вказаного структурного підрозділу є основною.

У 2011 році позивачу присуджено науковий ступінь кандидата технічних наук за спеціальністю 05.07.02 «Проектування, виробництво та випробування літальних апаратів».

З 14.05.1971 по 26.07.1979 та з 15.03.1984 по 08.08.2000 позивач працював за спеціальністю відповідно до групи спеціальностей галузі «Технічних наук», за якою і присуджено науковий ступінь кандидата наук. Позивачу була призначена пенсія за віком згідно Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність».

Згідно наказу № 224 від 14.04.1993, який був винесений ДП «Антонов» з врахуванням наказу Мінмашпрому України № 98 від 31.07.1992, яким на підприємство були покладені обов`язки Головної наукової організації України з авіаційної техніки, відповідач на своєму підприємстві ввів в дію Положення про Головну наукову організацію України, яке, як випливає з вказаного наказу, було затверджено Мінмашпромом України.

Підприємство мало назву ДП Авіаційний науково-технічний комплекс імені О.К. Антонова і перейменоване в ДП «Антонов» згідно наказу Мінпромполітики України від 22.01.2010 № 17.

ДП «Антонов» згідно із бюлетенем «40 лет со дня создания ОКБ имени О . К. Антонова» мало статус наукової установи, підприємство окрім, як науково-технічною та випробувальною діяльності, іншою діяльністю не займалося та від самого початку мало на меті проведення наукової роботи та підвищення рівня науково - конструкторських розробок по новій техніці.

Згідно листа Міністерства освіти і науки України № 1/12.138 від 17.02.2000, наданий на запит Міністерства промислової політики України, якому на той час було підпорядковане ДП «Антонов» та на підставі «Роз`яснення з питання наукового статусу Авіаційного науково-технічного комплексу ім. О.К. Антонова», затвердженого Міністром промислової політики України, зроблено висновок, що основна діяльність цієї організації протягом періоду свого існування незалежно від змін в її назві може бути класифікована, як наукова діяльність. Міністерство промислової політики України, якому на той час було підпорядковане ДП «Антонов», в межах своїх повноважень зробило такий висновок, а Міністерство освіти і науки України його підтвердило, що відповідає п. 3 Положення про державну атестацію науково-дослідних (науково-технічних) установ, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 469 від 07.04.1998.

Згідно з п.1 цього Положення атестації підлягають науково- дослідні (науково-технічні) установи всіх форм власності, що внесені або претендують на внесення до Державного реєстру наукових установ, яким надаються підтримка держави.

ДП «Антонов» з 4 кварталу 1986 року є госпрозрахунковим підприємством.

14.04.2004 ДП «Антонов» пройшов атестацію та йому було видане Свідоцтво про атестацію наукової установи № 003 від 26.11.2002.

Згідно довідки, яка видана відповідачем ОСОБА_1 19.07.2011 останній працював за спеціальністю відповідно до групи спеціальностей галузі «Технічних наук», з якої йому присуджено науковий ступінь.

ОСОБА_1 обіймав посади провідного конструктора, начальника наукової бригади, заступника начальника відділу, начальника відділу, займався науковою, науково-технічною та науково-організаційною роботою, про що зазначено у висновку відділу силових установок. Переліку робіт з наукової діяльності, Переліку наукових докладів та публікацій ОСОБА_1 , Переліку проектно-конструкторських розробок ОСОБА_1 , Переліку авторських свідоцтв на винахід, патентів та рацпропозицій ОСОБА_1 . Дані документи засвідчені Головним конструктором ДП «Антонов», заступником Головного конструктора - начальником відділу силових установок ДП «Антонов», що свідчить про те, що на підприємстві активно велася наукова діяльність протягом всього часу існування підприємства.

у 2009 році на підприємстві затверджено Положення про встановлення доплат за науковий ступінь, п.3.2 якого передбачено, що доплати нараховуються пропорційно фактично відпрацьованому часу в поточному місяці. Згідно абзацу г) підпункту 3) пункту 4 наказу МОН України № 557 доплати працівникам за науковий ступінь, зокрема, кандидата наук, встановлено - у граничному розмірі 15 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати).

23.02.2011 ОСОБА_1 присуджено науковий ступінь кандидата технічних наук зі спеціальності «проектування, виробництво та випробування літальних апаратів», проте доплату за науковий ступінь ДП «Антонов» розпочав виплачувати позивачу лише з липня 2011 року, в зв`язку з чим в період лютий - липень 2011 року існує борг по такій доплаті у сумі 3 194,80 грн.

Відповідно до пояснень відповідача при виході на пенсію позивачу сплачено грошову допомогу у розмірі 6 посадових окладів під шифром № 46, що засвідчено у довідці № 490 від 26.02.2018.

З 1992 року шифр № 46 використовувався підприємством як «оплата за летное расстояние в км», а з 2002 року - як «премия из прибыли».

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є науковою установою, а посади, які обіймав позивач давали йому право на отримання надбавки на науковий стаж та доплат за науковий ступінь, проте відповідач цих виплат не проводив, а відтак ці виплати підлягають сягненню з урахуванням компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Не виплата всіх належних позивачу сум завдало останньому моральних страждань. Визначаючи розмір моральної шкоди суд виходив з тяжкості та тривалості порушеного права.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом правильно встановлено та не заперечується сторонами, що позивач працюючи у ДП «Антонов» займався науково-технічною діяльністю з основного напрямку діяльності підприємства та проходив атестацію на відповідність займаним посадам.

Відділ КВ-4, в якому він працював, є науковим структурним підрозділом наукової установи ДП «Антонов». Науково-технічна діяльність вказаного структурного підрозділу є основною.

У наказі Авіаційного науково-технічного комплексу «Антонов» від 14.04.1993 «Щодо положення про Головну наукову організацію» вказано, що наказом Мінмашпрома від 31.07.1992 на відповідача покладені обов`язки Головної наукової організації Мінмашпрома України з авіаційної техніки та відповідальність за організацію та координацію науково-технічної діяльності головних та базових організацій України щодо різних напрямків авіаційної науки. Цим же наказом введено в дію затверджене Міністерством Положення про Головну наукову організацію по Мінмашпрома України по авіаційній техніці.

Відповідно до листа Міністерства освіти і науки України від 17.02.2000 АНТК ім. О.К. Антонова має статус державної наукової організації, на наукових працівників якої поширюється дія ст. 24 Закону України «Про наукову та науково - технічну діяльність» ( в редакції чинній на час видачі виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до Статуту ДП АНТК ім. О.К. Антонова, затвердженого Міністрством машинобудування військово-промислового комплексу і конверсії України 13.09.1993 підприємство засновано на державній власності та створене, серед іншого, з метою створення та випробування нових дослідних зразків авіаційної техніки і літальних апаратів.

У Статуті ДП АНТК ім. О.К. Антонова, затвердженого наказом Міністра промислової політики України від 27.08.2004 № 430 з подальшими змінами вказано, що підприємство засновано на базі відокремленої частини державної власності і входить до сфери управління Міністерства промислової політики України. У статті 2 «Мета і напрямки діяльності» також вказано, що підприємство створене, серед іншого, з метою створення та випробування нових дослідних зразків авіаційної техніки і літальних апаратів.

За таких обставин суд першої інстанції правильно виходив з того, що ДП «Антонов» являлося від самого початку створення науковою установою.

Позивач працюючи у відповідача займав посади, які зазначені у постанові Кабінету Міністрів України від 04.03.2004 № 257 «Про затвердження переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємства, установ, організацій, вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію.

Відповідно до п. 2-1 вказаної постанови, її дія поширюється на наукових працівників, які працювали на державних підприємствах, в установах, організаціях та вищих навчальних закладах колишніх РСР, інших республік СРСР, а також СРСР.

Установивши, що підприємство у період роботи позивача являлося науковою державною установою, а займані позивачем посади відносились до наукових, суд дійшов вірного висновку, що відповідач зобов`язаний був нараховувати та виплачувати позивачу надбавку за стаж наукової роботи.

Доводи відповідача про те, що дія постанова Кабінету Міністрів України від 14.04.2004 № 494 «Про затвердження Порядку виплати надбавки за стаж наукової роботи» не поширювалася на ДП «Антонов», оскільки підприємство не є державною установою та не проходило на той час атестації, суперечать вищезазначеним доказам.

Крім того в подальшому ДП «Антонов» пройшов атестацію згідно із Законом «Про наукову та науково-технічну діяльність» та отримало свідоцтво про атестацію наукової установи від 26.11.2002 та від 19.10.2007.

Згідно із ч. 2 ст. 23 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» в редакції чинній на час спірних правовідносин заробітна плата наукових працівників складається з посадових окладів (ставок), премій, доплати за наукові ступені, вчені звання, надбавки за стаж наукової (науково-педагогічної) роботи та інших надбавок, доплат та винагород за наукову (науково-педагогічну) діяльність, передбачених законодавством.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.04.2004 № 494 «Про затвердження Порядку виплати надбавки за стаж наукової роботи» розмір щомісячної надбавки, відсотків посадового окладу визначається: за стаж наукової роботи понад 3 роки - 10 %; понад 10 років - 20 %, понад 20 років - 30 %. Надбавка за стаж наукової роботи нараховується щомісяця, виходячи з посадового окладу наукового працівника за основним місцем роботи.

Попередньо даному нормативному акту була чинна постанова Кабінету Міністрів України від 26.04.2003 № 609 «Про виплату надбавки за стаж наукової роботи», яка визначала аналогічні положення, що і постанова Кабінету Міністрів України № 494.

А з 1999 року по 2003 рік була чинна постанова Кабінету Міністрів України № 1110 від 22.06.1999, у п. 1 якої визначено, що надбавка за стаж роботи у сфері виплачується щомісяця науковим працівникам, які займають посади передбачені переліком посад наукових працівників державних наукових установ, організацій та державних вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації, яким встановлюється надбавка за стаж наукової роботи в науковій сфері, затвердженим цією постановою.

Відтак суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що позивач мав право на отримання надбавки за стаж наукової роботи, проте відповідач таких виплат не проводив.

Відповідач також не виплатив позивачу доплату за науковий ступінь за період з лютого по липень 2011, виплата якої передбачена п.п. 3 п. 3 постанови Кабінету Міністрів України № 1218 від 30.08.2002 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери».

Рішенням президії Вищої атестаційної комісії України від 23.02.2011 на підставі рішення вченої ради Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» позивачу присуджено науковий ступінь кандидата технічних наук. Відповідач не заперечував, що позивач працював за спеціальністю відповідно до групи спеціальностей галузі науки, за якою присуджено науковий ступінь кандидата наук.

Оскільки відповідач не виплатив у повному розмірі заробітну плату позивачу суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що на підставі ст. 34 Закону України «Про оплату праці», ст. ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати надбавки на науковий стаж та доплати за науковий ступінь.

Заперечуючи проти правильності розрахунку, заявлених позивачем сум, відповідач будь - яких доводів про те, в чому полягає неправильність розрахунку не навів, свого контрозрахунку не надав, незважаючи на те, що відповідач має бухгалтерський відділ та судом двічі оголошувалася у справі перерва, у тому числі і за клопотанням відповідача. Клопотання про призначення експертизи чи залучення спеціаліста для надання відповідей по наданих позивачем розрахункам відповідач також не заявляв.

Оскільки розрахунки, надані позивачем, відповідачем не спростовані, доводи апеляційної скарги щодо неправильності таких розрахунків не можна визнати обґрунтованими.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що не виплата всіх належних сум позивачу призвела до змін у його життєвих стосунках, вплинула на розмір пенсії, яка визначається від середнього заробітку, а відтак позивач зазнав моральних страждань.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд виходив з принципу розумності та справедливості. Колегія суддів не вбачає підстав для зміни розміру моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції.

Стягуючи витрати на правову допомогу у сумі 5 000 грн суд першої інстанції правильно виходив з того, що інтереси позивача в суді представляла адвокат Фесенко А.О. До позовної заяви додано розрахунок витраченого часу адвокатом при наданні правової допомоги, договір про надання адвокатських послуг та квитанцію про оплату таких послуг.

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат на професійну правничу допомогу покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення таких витрат. Оспорюючи стягнення витрат на правову допомогу відповідач не навів обґрунтувань щодо не співмірності таких витрат, а доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем таких витрат спростовуються квитанцією від 29.11.2017 № 774407 (а.с. 136 т. 1). Помилкове зазначення судом у резолютивній частині рішення про витрати на правову допомогу як про судовий збір не змінює суті рішення, оскільки мотивувальна частина рішення вказує на те, що 5 000 грн є витратами на правову допомогу. Описка, допущена судом підлягає виправленню у порядку ст. 269 ЦПК України і не є підставою для скасування рішення в цій частині.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції в цій частині є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Разом з тим, стягуючи грошову допомогу у розмірі 6 посадових окладів при звільненні суд виходив з того, що така допомога позивачу не виплачувалася, а виплачена сума є премією з прибутку.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» в редакції чинній на час звільнення позивача з роботи при виході на пенсію з посади наукового (науково-педагогічного) працівника відповідно до цього Закону науковому (науково-педагогічному) працівнику видається грошова допомога в розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат за наявності стажу роботи на посадах, зазначених у Переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів, перебування на яких дає право на призначення пенсії, виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію.

Позивач вказав, що не пам`ятає про те, чи виплатило йому підприємство шестимісячний оклад при виході на пенсію, а заявляючи вимоги про стягнення такої суми виходив з того, що за шифром суми, яка вказана у розрахункому листі за липень 2011 року зазначено шифр № 46, який відповідно до «види нарахувань ДП «Антонов»» станом на 18.03.2002 (а.с. 249 т. 1) є «премия из прибыли», відтак вважає, що він при виході на пенсію отримав премію, а не суми, передбачені ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність».

Вирішуючи питання про стягнення цієї суми суд першої інстанції не проаналізував всі розрахункові листи на виплату заробітної плати позивача та не звернув уваги на те, що заробітна плата позивача перед виходом на пенсію складала до 9 000 грн, а при виході на пенсію позивачу нараховано 44 335,27 грн. Будь - яких наказів про виплату позивачу премії з прибутку не видавалося, та позивач пояснити коли було видано наказ, та за що саме йому нарахована премія у сумі, яка відповідає посадовому окладу за шість місяців не зміг.

У розрахункових листах за період з липня 1999 року по липень 2011 року шифр № 46 жодного разу не зазначений, незважаючи на те, що преміювання здійснювалося. Суд також не звернув увагу на те, що у «видах нарахувань ДП «Антонов»» відсутній шифр, який би відповідав виплаті грошової допомоги в розмірі шести місячних посадових окладів. Відсутність такого шифру не могло стати підставою для не нарахування доплати при звільненні.

Крім того, спору щодо права позивача на отримання грошової допомоги в розмірі шести місячних посадових окладів на час звільнення позивача з роботи не було і позивач протягом більше ніж шість років не звертався ні до підприємства, ні до суду з питанням про стягнення таких коштів.

За вказаних обставин колегія суддів вважає, що позивач не довів позовні вимоги про стягнення з відповідача грошової допомоги в розмірі шести місячних посадових окладів, а відтак рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення в цій частині про відмову в позові.

Колегія суддів звернула увагу на те, що позивачу не могли бути включені у грошову допомогу при звільненні на пенсію суми надбавки за стаж наукової роботи та доплати за науковий ступінь, оскільки право позивача на отримання таких виплат встановлено лише даним рішенням суду, проте позивач заявив вимогу про стягнення грошової допомоги в розмірі шести місячних посадових окладів, вказуючи на те, що така виплата йому не здійснювалася, а не вимоги про стягнення різниці між виплаченою сумою та сумою, яка б могла бути з урахуванням надбавки та доплати.

Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд самостійно не вправі змінювати позовні вимоги, підстави та обґрунтування таких вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу Державного підприємства «Антонов» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 січня 2019 року в частині стягнення грошової допомоги при звільненні у сумі 33 216,60 грн скасувати та в цій частині позовних вимог відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлено 04.07.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик