Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 302/931/16-ц

провадження № 61-2398св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Присліпська сільська рада Міжгірського району Закарпатської області, треті особи: приватний нотаріус Міжгірського районного нотаріального округу Закарпатської області ОСОБА_6, приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_7,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 13 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Мацунича М. В., Кожух О. А., Куштана Б. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Присліпської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, треті особи: приватний нотаріус Міжгірського районного нотаріального округу Закарпатської області (далі - приватний нотаріус Міжгірського РНО) ОСОБА_6, приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу (далі - приватний нотаріус Чернівецького МНО) ОСОБА_7, про визнання недійсними довіреності, договору купівлі-продажу земельних ділянок і державних актів на право власності на земельну ділянку, визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом.

Позовна заява мотивована тим, що батько ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , 07 серпня 2009 року видав довіреність, яка була посвідчена приватним нотаріусом Чернівецького МНО ОСОБА_7 та якою уповноважив

ОСОБА_2 розпорядитись належними йому земельними ділянками.

На підставі довіреності від 07 серпня 2009 року ОСОБА_2 , яка діяла від імені ОСОБА_4 , відчужила на користь ОСОБА_3 земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства у с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області загальною площею 0,4784 га.

Позивач вважає, що ОСОБА_2 не мала права розпоряджатися спірним майном, оскільки на довіреності зроблено виправлення у прізвищі повіреного з порушенням Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Інструкція № 20/5).

Також зазначала, що спірні правочини вчинені внаслідок помилки ОСОБА_4 , оскільки він не мав наміру відчужувати земельні ділянки.

Отже, приватний нотаріус Міжгірського РНО ОСОБА_6 у порушення норм Інструкції № 20/5 провела реєстрацію договорів купівлі-продажу земельних ділянок. ОСОБА_2 не мала належним чином підтверджених повноважень вчиняти дії по відчуженню майна.

На підставі викладеного ОСОБА_1 з урахуванням уточнених позовних вимог просила: визнати недійсною довіреність, видану ОСОБА_4 , посвідчену 07 серпня 2009 року приватним нотаріусом Чернівецького МНО ОСОБА_7, зареєстровану в реєстрі за № 3926, в частині уповноваження представника на продаж земельної ділянки у АДРЕСА_1 , площею 0,0947 га; визнати недійсними два договори купівлі-продажу, посвідчені 21 грудня 2009 року приватним нотаріусом Міжгірського РНО ОСОБА_6, укладені між ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 , предметом яких були земельні ділянки та державні акти на право власності на земельні ділянки, видані ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 21 грудня 2009 року; застосувати до сторін договору купівлі-продажу земельної ділянки правові наслідки недійсного правочину та визнати за ОСОБА_1 право власності на земельні ділянки у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , які належали спадкодавцю на праві власності.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вимоги позивача про визнання недійсною довіреності, виданої ОСОБА_4 07 серпня

2009 року на ім`я ОСОБА_2 , яка посвідчена приватним нотаріусом Чернівецького МНО ОСОБА_7, з підстав технічної помилки нотаріуса

у написанні прізвища «ОСОБА_2» замість « ОСОБА_2 », яка була виправлена самим нотаріусом, не ґрунтується на законних підставах і така описка не впливала на волевиявлення ОСОБА_4 у наданні повноважень ОСОБА_2 щодо відчуження (продажу) належних йому на праві власності земельних ділянок.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність правових підстав для визнання оскаржених правочинів недійсними.

Разом з тим, вимога щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на вказані земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 є необґрунтованою, оскільки згідно з державними актами на право власності земельні ділянки належать ОСОБА_3 з 2010 року.

При цьому, за життя ОСОБА_4 не піддавав сумніву, зокрема не оскаржував у судовому порядку вчинених 21 грудня 2009 року ОСОБА_2 правочинів від його імені, які є предметом цього спору.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 13 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу, який посвідчений 21 грудня

2009 року приватним нотаріусом Міжгірського РНО ОСОБА_6, який укладений між ОСОБА_2 від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , щодо трьох земельних ділянок у с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області: ділянка № 1 - урочище «Городець під хатою» площею 0,0581 га; ділянка № 2 - урочище «Город» площею 0,3533 га; ділянка № 3 - урочище «Під корчівльом» площею 0,0670 га, для ведення особистого селянського господарства.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу, який посвідчений 21 грудня

2009 року приватним нотаріусом Міжгірського РНО ОСОБА_6, який укладений між ОСОБА_2 від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , щодо земельної ділянки площею 0,0947 га для обслуговування житлового будинку у АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним державний акт серії ЯИ № 884815, яким посвідчено право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0670 га

в урочищі «Під корчівльом» у с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області для особистого селянського господарства, скасовано його державну реєстрацію.

Визнано недійсним державний акт серії ЯИ № 884816, яким посвідчено право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,3533 га

в урочищі «Город» у с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області для особистого селянського господарства, скасовано його державну реєстрацію.

Визнано недійсним державний акт серії ЯИ № 884814, яким посвідчено право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0581 га

в урочищі «Городець під хатою» у с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області для особистого селянського господарства, скасовано його державну реєстрацію.

Визнано недійсним державний акт серії ЯИ № 884813, яким посвідчено право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0947 га

у с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області для обслуговування житлового будинку, та скасовано його державну реєстрацію.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по

3 611,93 грн з кожного судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що внесення виправлень приватним нотаріусом Чернівецького МНО ОСОБА_7

у довіреність ОСОБА_4 від 07 серпня 2009 року здійснено з порушенням вимог Інструкції № 20/5, тому вони вважаються нікчемними.

Враховуючи, що у довіреності на момент її посвідчення зазначено прізвище уповноваженої особи «ОСОБА_2», нотаріус був не вправі посвідчувати договори купівлі-продажу від 21 грудня 2009 року, оскільки при укладенні договорів купівлі-продажу ОСОБА_2 не була власником земельних ділянок чи уповноваженою ОСОБА_4 особою, що є підставою для визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 21 грудня 2009 року та державних актів, які видані на підставі цих договорів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2018 року до Верховного Суду,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що докази позивача про неможливість виправлення оспорюваної довіреності за один день у зв`язку із значною відстанню між містами Міжгір`я та Чернівці є необґрунтованими, оскільки дана довіреність засвідчена з технічною помилкою 07 серпня 2009 року, а оскаржувані договори купівлі-продажу укладені 21 грудня 2009 року, тобто відповідачі мали достатньо часу виправити помилку в довіреності.

При розгляді справи, суд апеляційної інстанції не знайшов жодних порушень щодо укладення договорів купівлі-продажу від 21 грудня 2009 року. Разом з тим, згідно з довіреністю ОСОБА_2 мала законні повноваження на укладання вказаних договорів від імені ОСОБА_4 .

Суд першої інстанції правильно зазначив, що позивач не довела обставин, на які посилалась як на підтвердження заявлених вимог, та не надала суду належних та допустимих доказів для обґрунтування позову.

Крім того, суд апеляційної інстанції не взяв до уваги те, що відповідачами подано заяву про застосування строків позовної давності, оскільки з моменту укладення договорів до ухвалення судового рішення минуло більше восьми років.

Доводи інших учасників справи

У травні 2018 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що виправлення у тексті оспорюваної довіреності не застережені підписом її батька, не містять дату їх вчинення та не відповідають даним з Єдиного реєстру довіреностей, тобто внесені з порушенням вимог Інструкції № 20/5, що дає підстави стверджувати про їх нікчемність. Приватним нотаріусом Міжгірського РНО ОСОБА_6 не було перевірено дійсність вказаної довіреності та дані про уповноважену особу.

Доводи касаційної скарги про те, що виправлення, які внесені у довіреність, було зроблено у період з 07 серпня 2009 року до 21 грудня 2009 року

є необґрунтованими, оскільки відповідачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин.

Про укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу від 21 грудня 2009 року, позивач дізналася з листа прокуратури

від 27 травня 2015 року. Зі змістом оскаржуваних договорів позивач ознайомилась лише у липні 2016 року. Отже, суд апеляційної інстанції врахував вказані обставини справи та правильно дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Інші учасники справи відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 березня 2018 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що відповідно до державного акта серії ЯЗ № 221723 ОСОБА_4 був власником трьох земельних ділянок у с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області загальною площею 0,4784 га,

а саме: ділянки № 1 - урочище «Городець під хатою» площею 0,0581 га; ділянки № 2 - урочище «Город» площею 0,3533 га; ділянки № 3 - урочище «Під корчівльом» площею 0,0670 га.

Згідно з державним актом серії ЯЗ № 222682 ОСОБА_4 був власником земельної ділянки у с АДРЕСА_1 площею 0,0947 га.

07 серпня 2009 року у місті Чернівці приватним нотаріусом Чернівецького МНО ОСОБА_7 посвідчено довіреність, згідно з якою ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_2 , мешканку с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області, продати належні йому земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,4784 га, які розташовані у с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області, а саме: ділянку № 1 - урочище «Городець під хатою» площею 0,0581 га; ділянку № 2 - урочище «Город» площею 0,3533 га; ділянку № 3 - урочище «Під корчівльом» площею 0,0670 га; земельну ділянку

у с АДРЕСА_1 площею

0,0947 га. Вказані земельні ділянки належали ОСОБА_4 згідно з державними актами на право власності на земельні ділянки.

Довіреність видана строком до сьомого серпня 2011 року.

За вказаною довіреністю ОСОБА_4 надавав повноваження ОСОБА_2 бути його представником в усіх державних, приватних установах та організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування, органах місцевого самоврядування, в БТІ, у відділах земельних ресурсів, органах нотаріату, подавати та отримувати необхідні довідки та документи, замовляти, отримувати експертні оцінки, довідки, підписувати відповідні договори купівлі-продажу, отримувати кошти, а також вчиняти всі інші юридично значимі дії, безпосередньо пов`язані з цією довіреністю і в межах наданих повноважень.

Довіреність підписана ОСОБА_4 , його особу встановлено, дієздатність перевірена.

Суди також встановили, що в довіреності допущена технічна помилка у написанні прізвища повіреного - написано «ОСОБА_2» замість правильного « ОСОБА_2 ».

Встановлено, що приватний нотаріус Чернівецького МНО ОСОБА_7

виправила помилку у довіреності, закресливши неправильну букву «а»

і написавши зверху букву «я» у прізвищі «ОСОБА_2», про що зробила відповідний запис у довіреності, підписавши і поставивши гербову печатку.

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 21 грудня 2009 року у приватного нотаріуса Міжгірського РНО ОСОБА_6 уклали два договори купівлі-продажу земельних ділянок за реєстровими № 39 та № 40.

Так, відповідно до договору купівлі-продажу від 21 грудня 2009 року за реєстровим № 39 ОСОБА_2 , яка діяла в інтересах ОСОБА_4 , продала, а ОСОБА_3 купила три земельні ділянки загальною площею 0,4784 га у с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області.

Згідно з договором купівлі-продажу від 21 грудня 2009 року за реєстровим № 40 ОСОБА_2 , яка діяла в інтересах ОСОБА_4 , продала, а

ОСОБА_3 купила земельну ділянку площею 0,0947 га у АДРЕСА_1 .

Встановлено, що за продані ділянки виручені грошові кошти передані ОСОБА_4 його представником ОСОБА_2 .

На підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 21 грудня 2009 року ОСОБА_3 у 2010 року видано державні акти на право власності на земельні ділянки, а саме: серія ЯИ № 884815 на земельну ділянку площею 0,0670 га в урочищі «Під корчівльом» у с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області; серія ЯИ № 884816 на земельну ділянку площею 0,3533 га в урочищі «Город» у с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області; серія ЯИ № 884814 на земельну ділянку площею 0,0581 га в урочищі «Городець під хатою» у с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області; серія ЯИ № 884813 на земельну ділянку площею 0,0947 га у АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Молодія Глибоцького району Чернівецької області.

Встановлено, що з часу надання довіреності на ім`я ОСОБА_2 і до дня смерті ОСОБА_4 не оскаржував вказані вище довіреність та вчинені на її підставі договори купівлі-продажу.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною першою статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до частини першої статті 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Згідно з частинами першою, третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Статтею 1000 ЦК України визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (стаття 1003 ЦК України).

Як встановлено вище, ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_2 нотаріально посвідченою довіреністю продати належні йому земельні ділянкидля ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,4784 га, які розташовані у с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області, а саме: ділянку № 1 - урочище «Городець під хатою» площею 0,0581 га; ділянку № 2 - урочище «Город» площею 0,3533 га; ділянку № 3 - урочище «Під корчівльом» площею 0,0670 га; та земельну ділянку у АДРЕСА_1 площею 0,0947 га.

Відповідно до пункту 23 Інструкції № 20/5 (в редакції, чинній на час вчинення спірних правочинів) усі виправлення мають бути зроблені так, щоб усе помилково написане, а потім закреслене можна було прочитати. Виправлення, зроблені в тексті нотаріально оформлюваного документа, який не потребує підпису особи, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії (наприклад, копія документа), застерігаються нотаріусом лише в кінці посвідчувального напису з проставленням підпису нотаріуса і печатки на такому застереженні. Дописки чи виправлення, зроблені в тексті правочину, повинні бути застережені нотаріусом, підписані особами, які вчиняють нотаріальну дію, із зазначенням дати внесених виправлень чи дописок та скріплені підписом і печаткою нотаріуса.

Встановлено, що у подальшому у тексті вищевказаної довіреності нотаріусом зроблено виправлення, які застережені нотаріусом.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач вказував, що виправлення у довіреності вчинені нотаріусом з порушенням вимог Інструкції № 20/5, тому укладені на її підставі договори купівлі-продажу необхідно визнати недійсними.

Як вбачається з оригіналу довіреності, яка надана на вимогу суду першої інстанції приватним нотаріусом Міжгірського районного нотаріального округу, виправлення в ній вчинено у спосіб, що не суперечить Інструкції № 20/5 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та статті 34 Закону України «Про нотаріат», якою передбачено право нотаріусів вчиняти такі нотаріальні дії: посвідчувати правочини (договори, заповіти, довіреності тощо).

Відповідно до статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (стаття 203, частина перша статті 215 ЦК України).

Вирішуючи спір на підставі наявних у справі доказів, суд першої інстанції не встановив, що укладаючи спірні правочини ОСОБА_4 помилявся щодо обставин, які мають істотне значення. Суд апеляційної інстанції також не навів обставин укладення спірних договорів внаслідок помилки.

Дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку, місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень статей 203, 215, 229 ЦК України та, відповідно, задоволення позову, оскільки позивачем не доведено викладених у позовній заяві обставин щодо відсутності волі ОСОБА_4 на відчуження спірного майна. Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що наявність виправлення в довіреності, зокрема в зазначенні однієї літери прізвища особи повіреного, за умови, що волевиявлення ОСОБА_4 було спрямоване на надання повноважень за спірною довіреністю саме цій особі, прізвище якої написане з помилкою, не може бути підставою для визнання довіреності недійсною.

Крім того, відсутність дати вчинення виправлення на спірній довіреності в сукупності з іншими доказами, наявними в матеріалах справи, не свідчить про порушення права позивача як спадкоємця ОСОБА_4 , та не може бути підставою для визнання довіреності недійсною. Вказані обставини правильно оцінені судом першої інстанції.

Разом з тим, висновки апеляційного суду про те, що відстань між м. Чернівці та м. Міжгір`я унеможливлюють посвідчення виправлень у довіреності та укладення у цей же день договорів купівлі-продажу ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам процесуального права (частина четверта статті 60 ЦПК України в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій).

Відповідно до статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 отримав кошти за спірними договорами купівлі-продажу та передав ОСОБА_3 земельні ділянки, на які вона у подальшому виготовила державні акти про право власності.

Також судом встановлено, що з часу надання довіреності на представництво інтересів ОСОБА_4 з метою продажу спірних земельних ділянок на ім`я ОСОБА_2 і до дня смерті, довіритель не оскаржував вказану вище довіреність та вчинені на її підставі договори купівлі-продажу.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивача про визнання недійсною довіреності, виданої ОСОБА_4 07 серпня 2009 року на ім`я ОСОБА_2 , яка посвідчена приватним нотаріусом Чернівецького МНО ОСОБА_7, з підстав технічної помилки нотаріуса у написанні прізвища «ОСОБА_2» замість « ОСОБА_2 », яка була виправлена самим нотаріусом, не ґрунтується на законних підставах і така описка не впливала на волевиявлення ОСОБА_4 у наданні повноважень ОСОБА_2 щодо відчуження (продажу) належних йому на праві власності земельних ділянок.

Апеляційний суд всупереч нормам процесуального права помилково залишив поза увагою встановлені судом першої інстанції обставини, не навів вмотивованих обґрунтувань на спростування встановлених судом першої інстанції обставин та досліджених доказів, не врахував указані вище норми матеріального права, тому дійшов помилкового висновку про задоволення позову частково.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, а тому вказане рішення на підставі статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 13 грудня 2017 року скасувати, рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23 грудня 2016 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська