Провадження № 2/234/2967/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2019 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі судді Чернобай А.О.

секретар судового засідання Ястребов А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Краматорську Донецької області в порядку спрощеного провадження цивільну справу № 234/11668/19 за позовом

ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Управління виконавчої дирекцій Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області

про стягнення моральної шкоди

за участю:

представника позивача Писаренко Г .А.,

представника відповідача Бутко В.М.,

представника третьої особи Ликової В.Ю.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

04 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про стягнення моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням на виробництві.

В обґрунтування позову зазначив, що з 22.04.2002 року до 19.04.2018 року він працював у фасоноливарному цеху Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» (ПрАТ«НКМЗ»). З 22.04.2002 року до 01.03.2017 року він працював обрубувачем на обробці литва наждаком та вручну. У зв`язку з погіршенням здоров`я та першими ознаками професійного захворювання, позивач вимушений був перейти працювати слюсарем, а згодом і зовсім звільнитись.

За час роботи на ПрАТ«НКМЗ» зі шкідливими та небезпечними умовами праці, позивач отримав професійне захворювання, яке йому вперше встановили 11.05.2016 року. Ці обставини підтверджується копіями трудової книжки, актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання(форми П-4) від 15.07.2016 року, довідками МСЕК, виписками з історії хвороби, висновками спеціалістів(додано до позову).

Перебуваючи у трудових правовідносинах з ПрАТ «НКМЗ», він відпрацював на посаді обрубувача, в умовах впливу шкідливих чинників, 14 років 10 місяць 6 днів. Працював він зі шкідливими та небезпечний умовами праці, в умовах перевищуючих гранично - допустимий рівень пилу, шуму, вібрації, фізичних^ навантажень. Внаслідок такої праці я отримав професійне захворювання та змушений був звільнитись з ПрАТ «НКМЗ», за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію.

У зв`язку з погіршенням здоров`я, на початку 2016року він вимушений був звернутись до лікарів місцевої клініки, які направили його на консультацію до клініки професійних захворювань Держаної установі «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України»(КПЗ ДУ ІМПНАМНУ), де його визнали хворим та встановили професійне захворювання.

У травні 2016 року він вперше пройшов стаціонарне обстеження в клініці професійних захворювань (КПЗ ДУ ІМПНАМНУ) у м.Києві, де у нього, згідно медичного висновку центральної лікарсько- експертної комісії за № 17/501 від 11.05.2016 року було вперше встановлено професійне захворювання: 1) Вібраційна хвороба II ст.(вегето-сенсорна доліневропатія верхніх кінцівок з дефартрозом І(першої) ст. міжфалангових суглобів та дефартрозом І(першої) ст ліктьових суглобів). 2.) Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість легкої ст. (II ст.) за класифікацією Остапкович В.С. та Пономарьової Н.І.

Спеціалістом Головного управління Держпраці у Донецькій області, проведено санітарно-гігієнічне обстеження його робочого місця на ПрАТ» НКМЗ», про що складено акт від 05.04.2016 року № 226/023, копію якого додано до позову. Під час проведення перевірки встановлено численні порушення умов праці. В акті вказано що рівень локальної вібрації на робочому місці перевищує нормативні рівні в 1,77рази. Перелік шкідливих факторів, що мали місце при виконанні робіт: локальна вібрація, виробничий шум, несприятливий мікроклімат, запиленість повітря робочої зони токсичним марганцем фактичні значення яких перевищують гранично допустимі нормативні данні, а рівень пилу перевищував нормативні показники майже в 3 рази.

Факт професійного захворювання в подальшому було підтверджено і комісією, яка в місті Краматорську, Донецької області, на ПрАТ «НКМЗ», склала акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15 липня 2016 року(за формою П-4). Згідно вказаного акта(пункт 16), встановлено, що професійне захворювання виникло в період тривалої роботи позивача обрубувачем «у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу та робочого інструменту, виконував роботи в умовах впливу на організм виробничої локальної вібрації та виробничого шуму, рівень яких значно перевищували гранично допустимі».

А причинами професійного захворювання (пункт 17 акту) стало: « робота протягом тривалого часу ОСОБА_1 в умовах дії шкідливих факторів -19 років 2 місяця 3 дні у т.ч. в фасоноливарному цеху №1 ПрАТ «НКМЗ- 14 років 2 місяця 23 дні, в умовах впливу на організм локальної вібрації, рівень якої складав 81 дБ, при ГДР-=76 дБ та виробничого шуму, рівень якого складав 95 дБА, при ГДР=80 дБА...».

15.02.2017 року обласна профпатологічнамедіко-соціальна експертна комісія у м. Краматорськ, Донецької області, вперше визнала захворювання позивача професійним, з 45(сорок п`ять)% втрати працездатності(30% вібраційна хвороба, 15 % приглухуватість) та встановила третю групу інвалідності професійне захворювання). Цей факт підтверджено довідкою МСЕК серії АБ № 0045783 від 15.02.2017р., довідкою до акту огляду МСЕК серії АВ № 0605723 від 15.02.2017 р.та пенсійним посвідченням серія НОМЕР_2 від 04.05.2017р

У грудні 2017 року спеціалістами міської лікарні № 2 м.Краматорськ позивач був направлений на консультацію до клініки професійних захворювань у м. Києві, де у січні він знову пройшов медичний огляд. Результатом якого став медичний висновок центральної лікарсько-експертно комісії за № 1/21 від 19.01.2018 року, згідно якого було підтверджено професійне захворювання).

27.02.2018 року обласна профпаталогічнамедіко-соціальна експертна комісія у м. Краматорськ, Донецької області, підтвердила що моє захворювання професійним, з 45(сорок п`ять)% втратою працездатності(30% вібраційна хвороба 15% приглухуватість), та підтвердила третю групу інвалідності. Цей факт зафіксовано довідкою МСЕК серії 12ААА № 066549 від 27.02.2018 р. та довідкою до акту огляду МСЕК серії АВ № 0869436 від 27.02.2018 р.

Періодично, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням він змушенийзнаходитися на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, проходити курси реабілітації, обстеження та консультації лікарів. Необхідність проходження курсу лікування йому встановлено за результатами огляду МСЕК, згідно висновку якого йому для -підтримки здоров`я, необхідно проходження медикаментозного лікування. Внаслідок погіршення стану здоров`я, він неодноразово проходив медичний огляд а саме: у клініці професійних захворювань Держаної установі «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» м.Києва: з 25.04 2016р. по 12.05.2016р. та з 10.01.2018р. по 30.01.2018р., також у місцевій лікарні №2 Краматорська: багаторазово: у 2017 року тричі: з 16 по 25 травня з 11 по 21 вересня та з 14 по 21 листопада. У 2018 році двічі: з 7 по 16 листопада та з 14 по 24 грудня. У 2019 році з 13 червня по 21 червня. Також він змушений звертатись до лікарів за консультацією та рекомендаціями лікування, які підтверджували його захворювання та призначали лікування.

У зв`язку з отриманим позивачем професійного захворювання він зазнав фізичних - страждань та емоційних переживань, що призвело до завдання йому моральної шкоди. Йому тільки 42 роки, це час життєвого розквіту, пора зрілості. Позивач будував плани на подальше життя, мріючи добитись чималих успіхів. Але цьому завадила хвороба, стан його здоров`я є невідновним, внаслідок чого він отримав психологічну травму. Внаслідок такого захворювання змінився його життєвий уклад, його життя зазнало суттєвих змін: він частково втратив працездатність обмежений під час вибору міста праці, час від часу відчуваю фізичну біль у грудях, суглобах, має поганий сон, відчуває шум в голові та вухах, стан здоров`я дуже незадовільний, він не витримує тривалих фізичних навантажень заважає задишка. Він не може вести нормальний спосіб життя, порушилась душевна рівновага, порушилися зв`язки із оточуючими, стало неможливо продовжувати активний спосіб життя, хвороба позбавила мене можливостей реалізації своїх звичок та бажань, порушились нормальні зв`язки у сім`ї. Після захворювання та звільнення з ПрАТ « НКМЗ», у зв`язку з медичними обмеженнями при виборі умов праці, він так і не знайшов постійного місця праці. Працедавці під різними приводами, відмовляють у працевлаштуванні, дізнавшись про його хворобу. Він доставляю багато труднощів своїм близьким: дружині та двом дітям, якім потрібна не тільки моральна але й матеріальна підтримка, тому він змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Його пенсія по інвалідності на теперішній час складає 2800 грн.

Моральна шкода, яка заподіяна йому, полягає у душевному хвилюванні, нервових зривах, несприятливій атмосфері в сім`ї, фізичному болю та стражданнях, які він зазнав безпосередньо під час роботи обрубником та які відчуває і на теперішній час.

Заподіяна шкода, завдана позивачу внаслідок професійного захворювання на виробництві, випливає з трудових правовідносин з ПрАТ « НКМЗ».

Просить стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 45000 грн.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Писаренко Г.А. підтримав позов та просив його задовольнити.

Представник відповідача надала відзив на позовну заяву та в судовому засіданні пояснила, що в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання зазначається, що позивач 19 років 2 місяці 3 дні працював в умовах дії шкідливих факторів, з них 14 років 2 місяці 23 дні в фасоноливарному цеху.

Як вбачається із змісту трудової книжки позивача, до прийняття його на роботу до фасоноливарного цеху ПрАТ «НКМЗ» він з 22 жовтня 1996 року до 15 квітня 2002 року пропрацював на різних підприємствах, зокрема: АТЗТ «Поліпром», ВАТ «Завод «КОНДИЦІОНЕР», АТ «НОРД».

Таким чином, тривалість роботи позивача на ПрАТ «НКМЗ» складає 73,7% від його загального стажу в умовах дії шкідливих факторів.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, «що діями ПрАТ «НКМЗ», який не забезпечив безпечні умови праці, мені заподіяно моральну шкоду», але така думка є помилковою і спростовується наступним.

В ч. 6 ст. 153 КЗпП України передбачено, що у разі неможливості повного усунення небезпечних і шкідливих для здоров`я умов праці власник або уповноважений ним орган зобов`язаний повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, який може дати тимчасову згоду на роботу в таких умовах.

Згідно ч. З ст. 21 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен одержати дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Отже, діюче законодавство допускає використання небезпечних і шкідливих для здоров я умов праці у разі неможливості повного усунення за умови одержання відповідного дозволу.

Дотримуючись вищенаведених норм закону, відповідач одержав від Територіального управляння Держгірпромнагляду у Донецькій області дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про охорону праці» під час укладання трудового договору роботодавець повинен проінформувати працівника під розписку про умови праці та про наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, можливі наслідки їх впливу на здоров`я та про права працівника на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору.

Пільги і компенсації за важкі та шкідливі умови праці, на які має право працівник, закріплені в ст. 7 Закону України «Про охорону праці», а саме, працівники безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, додаткову оплачувану відпустку, оплату праці у підвищеному розмірі.

На виконання ч. 2 ст. 5 Закону- України «Про охорону праці», відповідач проінформував ОСОБА_1 під розписку про умови праці та про наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, що підтверджується наказами про прийняття на роботу та переведення на іншу роботу. Таким чином, позивач усвідомлював наслідки такої роботи та добровільно на неї погодився.

Крім того, відповідач надавав позивачу пільги та компенсації за важкі умови праці, закріплені Колективним договором, а саме: надавав щорічну додаткову відпустку, здійснював доплати за несприятливі умови праці, надавав одноразову допомогу за вислугу років, безоплатно проводив видачу молока та інших різнозначних продуктів, з власної ініціативи забезпечував безоплатним харчуванням

З вищенаведеного вбачається, що відповідач не вчиняв протиправних дій по відношенню до позивача, а навпаки забезпечив йому пільги та компенсації гарантовані законом.

У позові ОСОБА_1 зазначає, що моральна шкода, яка йому заподіяна, полягає у душевному хвилюванні, нервових зривах, несприятливій атмосфері в сім`ї. Але жодних доказів щодо наявності цих обставин він не наводить та не додає до позовної заяви. Крім того, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що зміни, які сталися в її особистому житті пов`язані саме з наявністю у неї професійного захворювання, а також, які додаткові зусилля він докладає для організації свого життя.

В обґрунтування своїх вимог позивач додає до позову виписки з медичної карти, довідки, проте, з їх змісту не вбачається наявність у нього моральної шкоди. Отже, вони не можуть бути достатніми доказами на підтвердження такої шкоди.

У виписках із медичної карти № 6832 і № 8000 зазначено, що «загальний стан задовільний», що спростовує його заяви про наявність у нього «психологічної травми» та «нервових зривів».

Враховуючи вищенаведене, відповідач вважає, що немає правових підстав для компенсації моральної шкоди позивачу, оскільки відсутній склад цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, моральна шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою.

Необхідно зауважити, що позивач в обґрунтування своїх вимог послалась на норми закону, які не регулюють правовідносини, що є підставою позову, зокрема, ст. 21, 46 Конституції України.

Так, стаття 21 Конституції України передбачає, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Стаття 46 Конституції України встановлює загальні гарантії соціального захисту громадян.

Просила у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник третьої особи пояснив, що згідно ст. 36 ч.8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», - відшкодування моральної шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей, не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та КЗпП України. Потерпілий на виробництві ОСОБА_1 перебуває на обліку у Краматорському міському відділенні з 15 липня 2016 року. Відповідно до довідки МСЕК від 15.02.2017 потерпілому встановлена стійка втрата працездатності 45% та 3 група інвалідності внаслідок профзахворювання, що отримане за час роботи на підприємстві ПАТ «НКМЗ». За підсумком розгляду всіх документів, наданих потерпілим, на підставі Закону України «Про загальне обов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року позивачу було призначено одноразову допомогу у сумі 122 240 грн. та щомісячні страхові виплати в розмірі 5 187,29 грн. Станом на теперішній час за висновком МСЕК від 27.02.2018 року встановлено сукупний відсоток втрати працездатності 45% та 3 група інвалідності внаслідок профзахворювання. Постановою від 15.03.2018 року ОСОБА_1 призначено перераховану щомісячну страхову виплату в розмірі 8 078,49 грн. Також позивачу буде забезпечено санаторно-курортне лікування.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, суд,

ВСТАНОВИВ:

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 22.04.2002 року по 19.04.2018 року працював у ПАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» на посаді обрубника відповідних розрядів, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.11-14).

11 травня 2016 року висновком Центральної лікарсько-експертної комісії ЛСЕК Державної установи «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» ОСОБА_1 вперше було встановлено професійне захворювання працездатності:1) Вібраційна хвороба II ст.(вегето-сенсорна доліневропатія верхніх кінцівок з дефартрозом І(першої) ст. міжфалангових суглобів та дефартрозом І(першої) ст ліктьових суглобів). 2.) Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість легкої ст. (II ст.) за класифікацією Остапкович В.С. та Пономарьової Н.І. (а.с. 17)

Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 15.07.2016 року, комісією проведено розслідування випадку хронічного захворювання ОСОБА_1 . За висновками комісії професійне захворювання виникло у позивача у зв`язку з тим, що виконувана ним робота, пов`язана із впливом шкідливих виробничих факторів. Причина професійного захворювання: робота протягом тривалого часу в умовах дії шкідливих факторів-19 років 2 місяці 3 дні, у тому числі в фасоноливарного цеху № 1 ПАТ «НКМЗ»-14 років 2 місяці 23 дні, в умовах впливу на організм локальної вібрації, рівень якої складав 81 дБ, при ГДР-76дБ та виробничого шуму, рівень якого складає 95 дБА, при ГДР-80 дБА-за цими показниками умови праці відносяться до третього класу другого ступеню. (а.с.18-20).

Як вбачається з санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 05.04.2016 року № 226/023, за період роботи обрубувачем ПАТ «НКМЗ» ОСОБА_1 . піддавався дії шкідливих виробничих факторів в рівнях перевищуючих гранично-допустимі: пил, марганець, локальна вібрація, шум, температура повітря в зимовий період року. ( 21-23)

Професійний характер захворювання позивача ОСОБА_1 підтверджений медичними висновками Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» від 11.05.2016 року № 17/501, 19.01.2018 року № 183 та консультативним висновком спеціаліста МСЕК КМУ «Міська лікарня № 2» м. Краматорська від 16.05.2016 року. (а.с. 12, 17,29).

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги № 0045783 серія АБ від 15.02.2017 року та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлена третя група інвалідності зі ступенем втрати працездатності 45 % (30% - вібраційна хвороба, 15% - приглухуватість) та потреба у медикаментозному лікуванні за проф.хворобами, санаторно-курортне лікування за вібраційною хворобою. При цьому позивачу протипоказана тяжка фізична праця в умовах вібрації. (а.с. 25)

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги № 066549 серія 12ААА від 27.02.2018 року та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією позивачу повторно встановлена третя група інвалідності зі ступенем втрати працездатності 45 % (30% - вібраційна хвороба, 15% - приглухуватість) та потреба у медикаментозному лікуванні за професійними захворюванням, санаторно-курортне лікування за вібраційною хворобою. При цьому позивачу протипоказана тяжка фізична праця в контакті з вібраціями. (а.с. 26, 27)

З виписок з медичних карт вбачається, що позивач неодноразово проходив клінічні обстеження і знаходився на лікуванні у медичних установах м.Києва, м.Краматорська та проходив курси лікування від професійних захворювань. (а.с. 30-41)

04 травня 2017 року ОСОБА_1 було видано пенсійне посвідчення серії НОМЕР_2 у зв`язку із встановленням 3 групи інвалідності через трудове каліцтво, професійне захворювання, строком до 28.02.2021 року. (а.с. 15)

Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 07 березня 2017 року № 0536/4273/1 про взяття на облік потерпілого на виробництві та реєстрацію страхового випадку, ОСОБА_1 взято на облік з 15 липня 2016 року, зареєстровано страховий випадок «профзахворювання» за номером 4273 з датою реєстрації 06 березня 2017 року та з датою початку виплат 03 лютого 2017 року. (а.с. 56)

Постановами Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 16 березня 2017 року №№ 0536/4273/4273/2, 0536/4273/4273/3,потерпілому ОСОБА_1 призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 12240 грн., та щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 5187,29 грн. (а.с. 57,58).

Постановами Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 22 травня 2017 року № 0536/4273/4273/5, та від 26 грудня 2017 року № 0536/4273/4273/10, потерпілому ОСОБА_1 призначено фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме: витрати на стаціонарне лікування (а.с. 59,60)

Постановами Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 14 березня 2018 року № 0536/4273/4273/11 потерплому ОСОБА_1 було призначено щомісячну страхову виплату в розмірі 7693,79 грн., з 01 березня 2018 року по 28 лютого 2021 року, а постановою від 15 березня 2019 року № 0536/4273/4273/11, призначено щомісячну страхову виплати в розмірі 8078,49 грн. з 01 березня 2019 року по 28 лютого 2021 року. (а.с. 61,63).

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

На підставі ст. 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків відшкодовується у встановленому законом порядку.

Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто передбачає відшкодування моральної шкоди, яка спричинена з вини роботодавця.

При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.

Тобто, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини підприємства (власника або уповноваженого ним органа) за наявності юридичних фактів, що у сукупності є підставою для покладення на власника обов`язку відшкодувати таку шкоду.

Таким чином, із змісту цієї статті вбачається, що до юридичного складу, що є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Отже, моральну шкоду повинен відшкодовувати роботодавець, оскільки шкода здоров`ю завдана при виконанні позивачем трудових обов`язків, про що свідчить медичні висновки про наявність професійного захворювання, акти розслідування хронічного професійного захворювання, висновки МСЕК.

Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність у позивача доказів спричинення йому моральної шкоди. Відповідно до діючого законодавства втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров`я потерпілого погіршено.

Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність у позивача права на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з тим, що позивач був обізнаний про шкідливий характер праці, оскільки забезпечення безпечних умов праці є обов`язком роботодавця. Суд також звертає увагу, що відповідно до ст. 158 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо.

Судом встановлено, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання виникло під час виконання позивачем трудових обов`язків та отримані ним за час роботи у відповідача, захворювання пов`язані з виробництвом, тому наявні підстави, передбачені ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, заподіяної з вини відповідача.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди, заподіяної здоров`ю.

Вказаний висновок суду відповідає положенням ст. 23 ЦК України та рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-9 рп./2004, згідно з яким ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

У судовому засіданні знайшло підтвердження, що позивач, працюючи на ПрАТ «НКМЗ» отримав професійне захворювання і йому було встановлено 45% втрати професійної працездатності.

З урахуванням конституційної значимості здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає що заявлена позивачем вимога обґрунтована і підлягає задоволенню.

При вирішенні питання про право позивача на відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив потерпілий.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року, провадження № 14-463цс18.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і на час вирішення спору йому виповнилося тільки 43 роки.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує тяжкість завданих ушкоджень здоров`ю позивача, ступень втрати професійної працездатності в розмірі 45 % , встановлену 3 групу інвалідності, тривалість лікування, глибину душевних та фізичних страждань з приводу професійного захворювання, погіршення здібностей у побуті, вимушеної зміни складу життя, припинення трудової діяльності, стан здоров`я позивача, важкість змушених змін у його життєвих і виробничих зв`язках, неможливість їх поновлення, те, що позивач постійно відчуває хворобливі відчуття, має потребу в медикаментозному лікуванні.

З урахуванням вказаних обставин, суд вважає розумним та справедливим відшкодування моральної шкоди в розмірі 45 000 грн., що буде еквівалентно моральним стражданням позивача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача в доход держави слід стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 13, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Управління виконавчої дирекцій Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про стягнення моральної шкоди - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» (Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Олекси Тихого, буд. 5; ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) моральну шкоду у розмірі 45 000 грн. 00 коп. (сорок п`ять тисяч грн 00 коп.).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» (Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Олекси Тихого, буд. 5; ) на користь Держави (отримувач коштів Краматор. УК/м.Краматорськ /22030101; Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37944338; Банк отримувача Казначейство України (ел. адм. податків); Код банку отримувача (МФО) 899998; Рахунок отримувача UA6005059; Код класифікації доходів бюджету 22030101) витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. (сімсот шістдесят вісім грн. сорок коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасники справи, які не були присутні в судовому засіданні, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області.

Повне судове рішення складено 28 жовтня 2019 року.

Суддя Краматорського

міського суду: А.О. Чернобай