Справа № 448/1442/18 Головуючий у 1 інстанції: Торська І.В.
Провадження № 22-ц/811/833/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 року м.Львів

Справа №448/1442/18

Провадження № 22ц/811/833/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК»

на рішення Мостиського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Мостиська 17 грудня 2018 року (суддя Торська І.В.)

у справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 , про стягнення забргованості,-

встановив:

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося з позовом про стягнення боргу. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 13 травня 2011 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем укладено кредитний договір №б/н на суму 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Згідно умов зазначеного договору такий складається із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, а також тарифів банку, що викладені на сайті позивача. Зазначає, що ОСОБА_2 , уклавши з банком договір та отримавши кошти, не виконує належним чином свої договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості перед позивачем. Вказує, що станом на 21 червня 2018 року відповідач заборгувала за кредитним договором 18 194,12 грн. з яких: 11 553,22 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом та 9 695,58 грн. - заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина) і 842,58 грн. штраф (процентна складова). Просить задовольнити позов та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 18 194,12 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762,00 грн.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 17 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду оскаржуєПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на його незаконність та необгрунтованість. Вважає, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви. Вказує, що у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 21 червня 2018 року має заборгованість у розмірі 18 194, 12 грн., яка складається із: заборгованості по процентах за користування кредитом 11 553, 22 грн., пені 9 695, 58 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг (500 грн. - фіксована частина, 842, 58 грн. - процентна складова).

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з такого.

Позивач на підтвердження своїх вимог надав розрахунок заборгованості, в якому вказав, що станом на 21 червня 2018 року заборгованість відповідача становить 18 194, 12 грн., яка складається із: заборгованості по процентах за користування кредитом 11 553, 22 грн., пені 9 695, 58 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг (500 грн. - фіксована частина, 842, 58 грн. - процентна складова).

Крім цього, в обґрунтування вимог позивач посилається на анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та витягу з Тарифів, де зазначено, що ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Судом встановлено, що 6 березня 2010 року ОСОБА_2 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк».

Позивач вважає, що своїм підписом в анкеті-заяві відповідач підтвердив згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг та з його розрахунку вбачається, що відповідач станом на 21 червня 2018 року має заборгованість за кредитним договором б/н у розмірі 18 194, 12 грн.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В позовній заяві позивач зазначав, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, підписавши заяву-анкету. Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо передачі в кредит грошових коштів, розміру відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, а, відтак, - відсутні правові підстави для задоволення позову. Надані позивачем розрахунок, анкета-заява, витяг з Тарифів обслуговування кредитної карти «Універсальна», Умови та Правила надання банківських послуг, копія паспорта відповідача не свідчать про обґрунтованість заявлених позовних вимог, і зокрема, про надання відповідачу грошових коштів на умовах зазначеного правочину, оскільки вони не можуть бути віднесені до числа належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження зазначених позивачем обставин у відповідності до положень ст.ст. 77-80 ЦПК України.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Встановлено, що 13 травня 2011 року сторони уклали кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого відповідачу встановлено кредитний ліміт у розмірі 8 000 грн. на платіжну картку. Згоду на укладення договору відповідач підтвердила своїм підписом у заяві, де зазначено, що така у разі її підписання разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає договір між сторонами.

Внаслідок підписання анкети - заяви банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати положення Умов та Правил, Тарифів банку.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. Відповідач користувалася розміщеними на картковому рахунку коштами, що стверджується наданим розрахунком заборгованості, де відслідковується рух коштів по рахунку. Відповідач здійснювала погашення заборгованості.

Відповідно до ч. 2. ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору приєднання і регулюються ст. 634 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з ч.1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Така правова позиція висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-240 цс 14.

Відповідно до ст. 633 ЦК України, договори, які укладаються банком з фізичними особами, є публічними. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів.

Частиною другою ст. 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Згідно з ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до розділу 1 загальних положень Умов та Правил, які розміщені на офіційному сайті позивача, він публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила, які є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Клієнт отримує доступ до до всіх послуг банку без обмежень.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись нaлeжним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.

Власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту згідно Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами.

Власник карти несе відповідальність за її збереження, та не вправі передавати її або інформацію щодо цієї картки іншим особам. Відповідно до п.1.1.2.11.2 у випадку оспорювання ним операцій, здійснених з використанням карти чи інформації, нанесеної на карту, держатель карти зобов`язаний на протязі 30 днів з моменту утримання коштів з рахунку звернутися в банк і заявити про оспорювані операції, причини оспорювання, подати письмову заяву, якщо вирішення питання передбачає таку необхідність.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання є недопустимою (ст. 525 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання.

Оскільки відповідач не виконала своїх зобов`язань щодо повернення банку кредитних коштів відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості; з урахуванням встановленого та вимог ст.ст. 509,526,1054 ЦК України; належить зробити висновок про невиконання нею умов кредитного договору є порушенням прав банку, які підлягають судовому захисту.

Згідно наданого позивачем розрахунку за цим кредитним договором станом на 21 червня 2018 року заборгованість відповідача становить 18 194, 12 грн., яка складається із: заборгованості по процентах за користування кредитом 11 553, 22 грн., пені 9 695, 58 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг (500 грн. - фіксована частина, 842, 58 грн. - процентна складова). Зазначений розрахунок відповідає умовам договору, Умовам та Правилам надання банківських послуг, не спростований належними та допустимими доказами, сумнівів не викликає.

Колегія суддів, з урахуванням встановленого, не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в позові та вважає, що позов підлягає до задоволення із стягненням з відповідача заборгованості у зазначеному у позовних вимогах розмірі, що ґрунтується на наданих і не спростованих розрахунках, з якими належить погодитися.

З урахуванням наведеного, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості. Висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Відтак, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 1 762 грн. судового збору, сплаченого при зверненні з позовом, та 2 643 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, (всього 4 405 грн.).

Керуючись ст.141, 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 17 грудня 2018 року скасувати та прийняти нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) в користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) заборгованість в розмірі 18 194, 12 (вісімнадцять тисяч сто дев`яносто чотири грн. 12 коп.) та 4 405 (чотири тисячі чотириста п`ять) грн. судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено і підписано 2 липня 2019 року.

Головуючий

Судді