КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2019 року

справа 753/13339/18

провадження № 22-ц/824/5933/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі: Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариство Комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко Олени Леонідівни на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 листопада 2018 року в складі судді Цимбал І.К. в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, у якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 14.02.2011 року у розмірі 105696,57 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 1883,55 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 93448,57 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 4855,09 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 5009,36 грн., та судові витрати.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 01 листопада 2018 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5200,00 грн.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що банком відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку зі строком дії до 31.01.2016 року. На її думку, позивачем при зверненні до суду не пропущено строку позовної давності, оскільки позов подано 11.07.2018 року, а термін дії кредитної картки встановлений до 31.01.2016 року. Крім того, судом безпідставно стягнуто з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Посилається на те, що строк позовної давності для звернення позивача до суду з позовом сплив, доказів поважності пропуску даного строку позивачем не надано. Позивачем не надано доказів на підтвердження видачі позивачу кредитної карти з терміном дії до 31.01.2016 року. Матеріали справи містять копію кредитної картки з терміном дії до 30.06.2015 року. У відповідача виникла заборгованість перед банком 31.12.2012 року у сумі 75,39 грн., а тому строк повернення кредиту настав 08.08.2013 року. Отже, перебіг строку позовної давності розпочався 09.08.2013 року.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 14.02.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір № б/н (а.с.6).

Позивач зазначив, що відповідно до даного договору відповідач отримав кредит в розмірі 2500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості.

Під час розгляду справи судом, представник відповідача не заперечував, що між сторонами укладено кредитний договір, і що відповідач отримав кредитні кошти за даним договором у розмірі 2 500,00 грн.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ «КБ «Приватбанк» посилалося на те, що ОСОБА_1 умови кредитного договору не виконав, заборгованість у повному обсязі не погасив, у зв`язку з чим станом на 30.04.2018 року у нього виникла заборгованість, яка становить 105696,57 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 1883,55 грн., заборгованість із сплати процентів за користування кредитом у розмірі 93448,57 грн., несплачені проценти на поточну заборгованість 64,30 грн., несплачені проценти на прострочену заборгованість 93384,27 грн., нарахована комісія 4855,09 грн., заборгованість по судовим штрафам 5509,36 грн. (а.с.4-5а).

Згідно з розрахунком заборгованості останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 здійснив 26.05.2015 року.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач заявив клопотання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов`язки виникають у кожного контрагента.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 12 листопада 2014 року № 6-167цс14 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Відповідно до п. 1.1.7.12 витягу із Умов та правил надання банківських послуг від 06 березня 2010 року, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на той же термін.

Пунктом 1.1.1.50 витягу із Умов та правил надання банківських послуг від 06 березня 2010 року передбачено, що мінімальний обов`язків платіж - розмір боргових зобов`язань клієнта, які щомісячно підлягають сплаті клієнтом протягом строку дії карти. Даний платіж розраховується як сума Овердрафта та сума щомісячного платежу, яка складається з нарахованих до сплати процентів та частини заборгованості по кредиту.

Враховуючи, що останній обов`язковий платіж за спірним договором позивач здійснив 26.05.2015 року, тому строк позовної давності обчислюється з моменту настання строку погашення чергового платежу, а саме з 01.06.2015 року, за який позивачем не було внесено грошових коштів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ПАТ КБ «Приватбанк» пропустив передбачений статтею 257 ЦК України трирічний строк позовної давності звернення до суду, про застосування якого заявив відповідач, оскільки останній платіж відповідач здійснила 26.05.2015 року, а з позовом ПАТ «КБ «Приватбанк» звернулося 12.06.2018 року.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не було пропущено строку давності, оскільки позов подано 12.06.2018 року, а термін дії кредитної картки встановлений до 31.01.2016 року, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Оскільки на картці вказано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, тому строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 23.11.2016 року по справі №6-2104цс16.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мала виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів щомісячно, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

З позовної заяви вбачається, що вона подана 12.06.2018 року, тобто, позивач звернувся до суду з позовом після спливу позовної давності.

Умови, які визначають позовну давність тривалістю п`ять років, не містять підпису відповідача, а у анкеті-заяві останнього не зафіксована домовленість сторін про збільшення позовної давності. Відтак, сторони за взаємною згодою не збільшували позовну давність до п`яти років.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом безпідставно стягнуто з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу, враховуючи наступне.

Положеннями ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За правилами ч. 3 цієї ж статті, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що рішенням суду у задоволенні позову відмовлено, судові витрати пов`язані із розглядом справи покладаються на позивача.

Відповідачем подано до суду докази на підтвердження понесення ним судових витрат, а саме копію квитанції до прибуткового касового ордера №39 від 29.08.2018 року на суму 5200,00 грн(а.с.55).

Позивачем не спростовано розмір судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку з розглядом даної справи.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявні підстави для стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 судових витрат. Крім того, позивач не був позбавлений можливості подати до суду клопотання про зменшення розміру судових витрат.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не заслуговують на увагу.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариство Комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 01 липня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді