№566/878/19
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

«25» червня 2019 року смт. Млинів Рівненської області

Одноособово суддя Млинівського районного суду Рівненської області Бандура А.П., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки в спільній власності подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в Млинівський районний суд Рівненської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визначення частки в спільній власності подружжя.

При підготовці до відкриття провадження у справі суддею встановлено, що позовна заява ОСОБА_3 повинна бути залишена без руху, так як вона не відповідає вимогам ст. ст.175,177 ЦПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, визначається дійсною вартістю нерухомого майна.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що: а) вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014року № 10, розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п`ятою статті 216,статтею 1212ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Згідно з вимогами ст.69 Сімейного Кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Позивачем ОСОБА_1 в позовній заяві не вказано ціну позову, а тому позивачу необхідно зазначити ціну позову, за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до п.1.1.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» , згідно якого із справ позовного провадження щодо позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою або фізичною особою - підприємцем судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому вразі потреби необхідно доплатити судовий збір за мінусом сплаченої суми з урахуванням ціни позову та оригінал квитанцій надати до суду.

Згідно з ст. 6 ч. 2 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно вартістю майна.

Ціна позову має важливе значення, насамперед, для правильного визначення судового збору, у зв`язку з тим, що позивач не надав підтверджуючих документів ціни позову на час звернення до суду, то неможливо визначити чи в повному обсязі сплачений судовий збір, а тому необхідно зазначити дійсну ціну позову (надати документи які б підтверджували ціну позову на час звернення до суду), при необхідності доплатити судовий збір.

Отже позивачу необхідно доплатити судовий збір виходячи з ринкової вартості майна станом на 2019 рік або виходячи із максимального розміру судового збору для вимог майнового характеру.

Відповідно до п.п.5, 8 ч. 3ст. 157 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить визнати за нею право на Ѕ частину житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , проте позовна заява не містить обґрунтування обставин набуття права спільної сумісної власності на будинок, а саме будівництво будинку під час перебування у зареєстрованому шлюбі, набуття в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не можна вважати безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, позивачу необхідно зазначити, чим підтверджується придбання всього майна, що є предметом даного спору під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а також зазначити, чим підтверджується спільна участь подружжя коштами або працею в набутті спірного майна.

Відповідно п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містить зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

У прохальній частині позову позивач просить суд визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Тобто, з даних вимог вбачається, що позивачем не в повній мірі визначений спосіб захисту, зокрема, не міститься вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

Таким чином, позивачці, з урахуванням обставин якими вона обґрунтовує позовні вимоги, слід уточнити та конкретизувати зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивачка просить суд визначити у рішенні.

Згідно ч.1,3 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Таким чином, позивачу надається строк для усунення недоліків позовної заяви: визначити ціну позову, доплатити судовий збір із врахуванням дійсної вартості майна або сплатити судовий збір виходячи із максимального розміру судового збору за позови майнового характеру; навести обставини набуття спільної сумісної власності; зазначити в позовній заяві конкретний спосіб захисту її порушених прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що вказану позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачу термін, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення вищевказаних недоліків.

На підставі наведеного,

керуючись ч.3,6 ст.175, ч.ч.1,3 ст.185, п.2 ч.1 ст.274, ст.276 ЦПК України,

суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки в спільній власності подружжя - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк, заяву вважати неподаною та повернути заявнику зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Млинівського райсуду А.П.Бандура