Апеляційне провадження №22-ц/824/6617/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Олійника В.І., Суханової Є.М.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 11 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація про визнання нечинним рішення, визначення способів участі у особистому вихованні дитини та спілкування з дитиною,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання нечинним рішення органу опіки та піклування, визначення місця проживання дитини, визначення способів участі в особистому вихованні дитини та спілкуванні з дитиною. В січні 2019 року позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив зобов`язати ОСОБА_3 забезпечувати побачення ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_2 кожного вівторка, четверга та суботи з 15 год. до 16-30 год. поблизу місця проживання дитини, починаючи з наступного вівторка з дати постановлення цієї ухвали і до ухвалення остаточного рішення у даній справі.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 11 лютого 2019 рокуу задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, вважає її незаконною та необґрунтованою, оскільки постановлена ухвала не відповідає завданням цивільного судочинства зокрема ефективному захисту прав і свобод особи. Судом першої інстанції не вірно застосовано інститут забезпечення позову в категорії справ щодо дітей. Помилково витлумачені норми процесуального закону щодо мети та видів забезпечення позову в справах, які стосуються дітей та реалізації батьківських прав та обов`язків. Суд помилково посилається на тотожність заявлених позовних вимог у справі з видами і способом забезпечення позову. З цих підстав просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення заяви та застосування заходів забезпечення позову в редакції запропонованої позивачем.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити скаргу без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін. Доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, а ухвалу суду - законною та обґрунтованою, такою, що в повному обсязі відповідає завданню цивільного судочинства.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Ларичев В.В. апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити та скасувати оскаржувану ухвалу.

Сторона позивача, повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась. Через відділ прийому громадян ОСОБА_1 подав заяву про перенесення судового засідання у зв`язку з хворобою. На підтвердження поважності своєї неявки позивач надав копію довідки, виданої комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги» амбулаторії загальної практики сімейної медицини, про те, що він 19.06.2019 року продовжує хворіти гострим фарингітом. В той же час дана довідка не може бути прийнята судом в якості доказу неможливості явки в судове засідання. По перше, оригіналу вказаного документу до суду представлено не було, натомість її копія була завірена самим позивачем, що не може вважатися належним посвідченням копії документу, та унможливлює його прийняття в якості доказу. По друге: така довідка не посвідчує стан непрацездатності позивача, як і не встановлює йому призначення стаціонарного лікування, що вважалося поважною причиною неявки в судове засідання. В той же час призначення амбулаторного лікування за своєю природою не обґрунтовує неможливість особи явитися в судове засідання. Окрім того, в вказане клопотання з копією довідки надійшло до суду через відділ прийому громадян в день судового засідання і не містить доказів уповноваження будь-якої іншої особи на подання такого документу до суду, з чого апеляційний суд робить висновок про особисту явку позивача в приміщення суду в день судового засідання саме для подачі такої заяви. За таких умов його неявка в саме судове засідання не може вважатися поважною. Окремо при цьому, суд звертає увагу і на те, що згідно з матеріалами справи інтереси позивача представляє адвокат Незвіський Д.Я., який також не з`явився до суду та не надав причини такої неявки.

Зважаючи на викладене апеляційний суд, в судовому засіданні ухвалив відмовити в задоволенні клопотання та здійснювати розгляд справи за відсутності позивача та його представника. У відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що підстави для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що стороною позивача не доведено та судом не встановлено існування об`єктивних обставин вважати, що відповідач чинить реальні перешкоди у спілкуванні з дитиною, а тому невжиття заявлених заходів забезпечення позову можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову. Крім того враховано не допущення вжиття заходів забезпечення позову, які за своїм змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог. Вимога позивача про визначення графіку спілкування з дитиною є фактично ухваленням рішення без розгляду справи по суті. З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

У відповідності до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Приписами ст.150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчиняти певні дії та іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Враховуючі наведені норми, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд насамперед має дослідити, чи існує небезпека (ризик) ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є така небезпека реальною. Суд оцінює необхідність вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються. При цьому єдиними передбаченими законом підставами для застосування заходів забезпечення позову є ризик ускладнення виконання чи неможливості виконання рішення суду у справі та ефективного захисту прав або інтересів позивача.

У відповідності до ч.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з рядом позовних вимог, серед яких є й вимога про визначення способу участі у вихованні дитини та встановлення графіку спілкування з нею, за якою позивач просить з часу ухвалення судового рішення і до певного часу приймати участь у вихованні дочки шляхом визначення місця, дня тижня і часу спілкування з нею.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із положеннями законодавства, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що спосіб забезпечення позову, який просить застосувати позивач, є за своєю суттю тотожним зі змістом однієї з позовних вимог, а вжиття такого заходу забезпечення позову призведе до фактичного часткового задоволення позову ще до ухвалення рішення у справі. За таких умов таке забезпечення є недопустимим.При цьому колегія суддів не може погодитися з доводами апелянта щодо того, що заходи забезпечення та заявлені вимоги не є однаковим з огляду на відмінності періодів та часу заявлених зустрічей батька з дитиною. Незважаючи на такі відмінності, такі заходи та позовна вимога співпадають за своєю суттю. За таких умов вирішення даного питання можливе лише шляхом постановлення рішення по справі за результатами її розгляду по суті.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для забезпечення позову у спосіб, заявлений позивачем, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах і доводами апеляційної скарги не спростовуються, що згідно положень ст. 375 ЦПК України є підставою до залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що позиція суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам закону, відтак підстави для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 11 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: В.І. Олійник

Є.М. Суханова