Справа № 727/4875/19
Провадження № 4-с/727/80/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Вальчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Товариства з обмеженною відповідальністю «ЧЕРНІВЦІГАЗ ЗБУТ» на дії посадової особи органу державної виконавчої служби, -

в с т а н о в и в :

Заявник звернувся до суду зі скаргою на дії посадової особи органу державної виконавчої служби посилаючись на те, що 23.11.2017 р. Шевченківським судом м. Чернівці було видано виконавчий документ по справі № 727/11256/17 про стягнення на користь ТОВ «Чернівцігаз збут» з боржника ОСОБА_1 , заборгованість по судовому збору в сумі 689,00 грн. який був пред`явлений для виконання до державної виконавчої служби 23.03.2018 р.

При цьому, у відповідності до ч.2 ст. 26 Закону стягувачем була сплачена сума авансового внеску в розмірі 2% від суми, що підлягала стягненню.

Згідно з ч.5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Стягувач дізнався про порушення його прав 12.04.2019 р. в зв`язку з чим 10-денний строк для оскарження постанови, передбачений ч.5 ст.74 Закону, закінчується 25.04.2019 р.

Підставою для винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначив п.2 ч. 1 ст. 37 Закону, що за звичай є стандартним у постановах державного виконавця, а саме : «майно підлягаюче опису належного боржнику на праві власності на яке можливо звернути стягнення не виявленно ».

Вважають дії державного виконавця щодо не надсилання стягувачу копії постанови про відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу неправомірними, а постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 22.03.2019р. (ВП № 56283657) незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

В порушення вимог вказаної статті державним виконавцем взагалі не надсилалась стягувачу копія постанови про відкриття виконавчого провадження.

Копія постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, яка була винесена державним виконавцем Марко В.М. 22.03.2019 року, фактично надіслана Першим відділом державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області на адресу стягувача 12.04.2019 року, майже через місяць після їх винесення.

Державним виконавцем при здійсненні виконавчого провадження № 56289055 були порушені вимоги ст.ст. 2, 13, 28, 37 Закону України «Про виконавче провадження».

У державного виконавця були відсутні підстави для винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки виконуючи рішення суду, виконавець не в повній мірі використав свої повноваження, передбачені ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» та не вжив вичерпних заходів щодо розшуку майна, які носили ефективний характер, зокрема: не надіслав стягувачу постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій має бути зазначено номер виконавчого провадження та ідентифікатор доступу; не здійснив огляд житлового та інших приміщень з метою виявлення майна, його опису, вилучення та подальшої реалізації з метою захисту інтересів стягувача; не залучав стягувача до проведення виконавчих дій; не скористався правом одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організації незалежно від форм власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідних для проведення виконавчих дій, пояснень, довідок та іншої інформації, в тому числі і конфіденційної.

Акт про відсутність майна складався у невідомому місці, оскільки державний виконавець жодного разу фактично не з`являвся до помешкання боржника, крім того, вказаний акт було складено у відсутності стягувача та боржника.

Державний виконавець не добросовісно виконав свої обов`язки щодо здійснення виконавчих дій, обмежився лише надсиланням запиту до Державної податкової служби України та МВС України.

Державний виконавець не проводив накладення арешту на майно та рахунки боржника, не проводив пошуку майна боржника, не звертав стягнення на заробітну плату, пенсію чи інші доходи боржника, тобто не вчиняв жодної виконавчої дії, направленої на реальне виконання судового рішення.

Метою повернення виконавчих документів є виключно зменшення кількості виконавчих документів в статистичній звітності у звітний період, а також додаткове змушування стягувача оплачувати 2% авансового внеску відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», при повторній подачі цих же виконавчих документів на примусове виконання.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, розміщених у мережі Інтернет на веб-сайті, по даному боржнику визначено фактично дві виконавчі дії: відкриття виконавчого провадження та повернення виконавчого документу стягувачу з причин відсутності у боржника майна.

Державним виконавцем навіть не стягнуто виконавчого збору з боржника за несвоєчасне виконання судового рішення. Виконавчий документ повернуто стягувачу безпідставно та незаконно.

Пунктом 19 розділу ІІІ Інструкції передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

А тому просив скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 22.03.2019 року (ВП № 56283657); визнати незаконною бездіяльність головного державного виконавця Марко В.М. під час здійснення виконавчого провадження № 56283657.

В судове засідання представник заявника не з`явився, звернувся із заявою, в якій скаргу підтримав та просив розглядати справу у його відсутність.

Старший державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Марко В.М. в судове засідання не з`явився.

Боржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що скарга обґрунтована і підлягає до задоволення.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 23.11.2017 року Шевченківським районним судом м. Чернівці було видано виконавчий документ по справі № 727/11256/17-ц про стягнення на користь ТОВ «Чернівцігаз збут» з боржника ОСОБА_1 , заборгованість по судовому збору в сумі 689,00 грн, який пред`явлений до органів державної виконавчої служби 23.03.2018 року.

22.03.2019 року старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Марко було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку з тим, що на момент перевірки майнового стану боржника, майно на яке можливо звернути стягнення, не виявлено.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

В порушення вимог вказаної статті постанова про відкриття виконавчого провадження на адресу ТОВ «Чернівцігаз збут» не надходила, а копія постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, яка була винесена 22.03.2019 року, фактично надіслана Першим відділом державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області на адресу стягувача 12.04.2019 року, тобто майже через місяць після її винесення та отримана ТОВ «Чернівцігаз збут» 12.04.2019 року.

Виконуючи рішення суду виконавець не повністю використав свої повноваження, передбачені ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» та не вжив вичерпних заходів щодо розшуку майна, які носили ефективний характер, зокрема: не надіслав стягувачу постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій має бути зазначено номер виконавчого провадження та ідентифікатор доступу; не здійснив огляд житлового та інших приміщень з метою виявлення майна, його опису, вилучення та подальшої реалізації з метою захисту інтересів стягувача; не залучав стягувача до проведення виконавчих дій; не скористався правом одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організації незалежно від форм власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідних для проведення виконавчих дій пояснень, довідок та іншої інформації, в тому числі і конфіденційної.

Суд вважає, що державним виконавцем при здійсненні виконавчого провадження № 56283657 були порушені вимоги ст.ст. 2, 13, 28, 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у державного виконавця були відсутні підстави для винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державному виконавцю надані широкі права та повноваження у процесі здійснення виконавчого провадження.

Суд вважає, що державний виконавець не в повному обсязі виконав роботу щодо виконання посадових прав та обов`язків, передбачених ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно п.20 Розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені ч.1 ст. 40 Закону.

Старший державний виконавець Марко В.М. обмежився лише надсиланням запиту до Державної податкової служби України та МВС України, однак не проводив накладення арешту на майно та рахунки боржника, не проводив пошук майна боржника, не звертав стягнення на заробітну плату, пенсію чи інші доходи боржника, тобто не вчиняв жодної виконавчої дії, направленої на реальне виконання судового рішення.

Відповідно до п. а. ч.1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Згідно з ч.5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, копія постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, яка була винесена 22.03.2019 року, фактично отримана стягувачем 12.04.2019 року, а тому, суд вважає, що строк на оскарження рішення державного виконавця стягувачем не пропущено, оскільки 10-денний строк для оскарження постанови, передбачений ч.5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», починається на наступний день 15.04.2019 року та закінчується 25.04.2019 року, цього ж дня заявник звернувся до суду зі скаргою, що підтверджується копією конверту.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзацах 1 та 3 п. 1, п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду, тому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

Відповідно до ч.2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

За таких обставин, суд вважає, що належить визнати незаконною бездіяльність старшого державного виконавця Марко В.М. під час здійснення виконавчого провадження № 56283657 та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 22.03.2019 року (ВП № 56283657), винесену старшимдержавним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Марко В.М. задовольнивши вимоги скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 129 Конституції України, ст.ст.2, 13, 18, 28, 37, 41 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 449-451 ЦПК України, суд, -

Ухвалив:

Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 22.03.2019 року (ВП № 56283657), винесену старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Марко В.М.

Визнати незаконною бездіяльність старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Марко В.М. під час здійснення виконавчого провадження № 55097980.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Суддя :