ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 січня 2019 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про захист честі і гідності, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2 , посилаючись на те, що вона листом від 12 вересня 2017 року звернулася до Управління - служби у справах дітей Шевченківської районної у м.Дніпрі ради щодо його поведінки та поведінки його дружини відносно їх доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зміст тексту має негативне забарвлення, лист спрямований проти нього та носить образливий характер. Відповідач, розповсюджуючи у листі відомості про нього, поширила відносно нього інформацію, яка негативно характеризує його як людину з точки зору додержання загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі, які не відповідають дійсності.

Вважає, що відомості, які викладені у листі принижують його честь, гідність, виставляють його в негативному світлі перед дружиною, дитиною, особами, які були задіяні до розгляду звернення, яким відомості, що вміщені у зверненні стали відомі після ознайомлення з листом, або переказу його змісту.

На підставі вищезазначеного, позивач просив суд визнати відомості, поширені ОСОБА_2 , що викладені у письмовому зверненні від 12.09.2017 року до Управління - служби у справах дітей Шевченківської районної у м.Дніпрі ради недостовірними та такими, що принижують його честь і гідність та стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 7 000,00 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 січня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі і гідності, відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано безпідставністю висновків суду першої інстанції, неправильним встановленням обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, оскільки відповідачем не реалізовувались надані законодавством права, а поширювалась недостовірна інформація, яка була подана відповідачем як фактичне твердження, у принизливій формі та негативно характеризує його як особу, що зневажає права людини, принижує його честь, гідність, виставляє його в негативному світлі перед дружиною, дитиною, особами, які були задіяні до розгляду звернення, яким відомості, що вміщені у зверненні стали відомі після ознайомлення з листом, або переказу його змісту.

Крім того, поширені відомості до органу, який не наділений повноваженнями перевіряти надану інформацію без наміру виконати свій громадський обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, а тому дії відповідача тягнуть відповідальність, передбачену законодавством України.

17 квітня 2019 року ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, який обґрунтувала тим, що направлення нею такого звернення є реалізацією закріпленого за нею права, передбаченого положеннями статей Закону України «Про звернення громадян» та ст.40 Конституції України, які надані їй, як громадянинові України.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами у справі склалися неприязні стосунки, триває конфлікт, пов`язаний з володінням та користуванням спадковим майном.

12 вересня 2017 року відповідач звернулася до Управління - служби у справах дітей Шевченківської районної у м.Дніпрі ради щодо неправомірних дій позивача та його дружини ОСОБА_4 відносно їх дитини.

В свою чергу, позивач вважає, що такі дії відповідача зачіпають його честь та гідність.

04.10.2017 року відповідачу в.о.начальника Управління - служби у справах дітей Шевченківської районної у м.Дніпрі ради надано відповідь на її заяву від 12.09.2017 року (а.с.26).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, керуючись ст.ст.277, 297, 299 ЦК України, дійшов висновку про те, що відповідач діяла в межах своїх прав, наданих їй Конституцією України та Законом України «Про звернення громадян». Відтак такі дії не можуть розцінюватись як поширення нею недостовірної інформації, а тому відсутні правові підстави для задоволення заявленого позову.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Це право кореспондується з обов`язком не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Право висловлювати судження, оцінку, думки закріплено і у ст.10 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, і гарантовано ст.34 Конституції України.

Так у відповідності до ст.10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України, кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію.

Згідно з п.2 ст.10 Конвенції, здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може бути предметом таких умов і обмежень, які встановлені законом і є необхідними для захисту репутації або прав інших людей.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановленій законом строк.

Звернення до правоохоронного чи державного органу із заявою або скаргою про неправомірні дії іншої особи, якщо цей орган чи особа наділені повноваженнями щодо поновлення законності у відповідних відносинах чи застосування передбачених законом санкцій до особи, що припустила порушення, не може розцінюватись як поширення неправдивих відомостей, оскільки має місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Аналогічне роз`яснення викладено в абз.2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи».

З огляду на вищенаведене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від позовної вимоги про захист честі, гідності та ділової репутації, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив і у її задоволенні.

Доводи апеляційної скарги позивача про безпідставність висновків суду першої інстанції, оскільки відповідачем не реалізовувались надані законодавством права, а поширювалась недостовірна інформація, яка була подана відповідачем як фактичне твердження, у принизливій формі та негативно характеризує його як особу, що зневажає права людини, принижує його честь, гідність, виставляє його в негативному світлі перед дружиною, дитиною, особами, які були задіяні до розгляду звернення, яким відомості, що вміщені у зверненні стали відомі після ознайомлення з листом, або переказу його змісту, не дають підстав дійти переконання про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а фактично є доводами позову, яким судом першої інстанції була надана належна правова оцінка.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що відповідачем поширені відомості до органу, який не наділений повноваженнями перевіряти надану інформацію без наміру виконати свій громадський обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, а тому дії відповідача тягнуть відповідальність передбачену законодавством України, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до ст.1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

В п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова