РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Каліщука А.А.

за участю секретаря судового засідання Процюк Н.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Володимир-Волинського міського суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що з 18.06.2002 року по 03.04.2017 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 . У вересні 2007 року ними було придбано житловий будинок по АДРЕСА_1 . Дане майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки було придбано ними у шлюбі за спільні кошти.

Зазначає, що після розірвання шлюбу у 2017 році діти залишилися проживати із ним у вказаному житловому будинку. Відповідач ОСОБА_3 не сплачує аліменти на утримання дітей, що стягуються із неї на підставі виконавчого листа №154/1183/17 від 05.07.2017 року.

Оскільки діти проживають з ним, тому в інтересах дітей просить відступити від принципу рівності часток і виділити йому більшу частину спірного житлового будинку.

Також просить суд визнати житловий будинок по АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та здійснити поділ спільного майна подружжя та визнати за ним право приватної власності на 2/3 частини житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач та його представник просили позов задовольнити, в обгрунтування надали пояснення аналогічні тим, що викладені у позові.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Пояснила, що даний будинок був придбаний нею разом із позивачем за час шлюбу. Оскільки у них не було коштів, тому вона у банку оформила договір іпотеки. На даний час кошти по даному договору повернуті. Спірний будинок є спільною сумісною власністю. Факт проживання дітей з позивачем не може бути підставою для відступлення від рівності часток, оскільки син ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживають з позивачем лише на вихідні дні, а з понеділка по п`ятницю навчаються у Володимирі - Волинському ліцеї «Центр освіти» та проживають там. Дітей вона відвідує у школі та не ухиляється від їхнього утримання. Позивач налаштовує дітей проти неї. Заборгованість зі сплати аліментів утворилась у зв`язку з тим, що вона перебуває у декретній відпустці до досягнення дитиною трирічного віку. На даний час не отримує доходів, а тому не може сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Після виходу з декретної відпустки наявну заборгованість оплатить. Просить не відступати від рівності часток та визнати за позивачем право приватної власності на Ѕ частину житлового будинку.

Представник відповідача просила позовні вимоги задовольнити частково та визнати за позивачем право приватної власності на Ѕ частину житлового будинку.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували з 18.06.2002 р. у зареєстрованому шлюбі, котрий рішенням Володимир -Волинського міського суду від 03.04.2017 р. розірвано.

Договором купівлі-продажу від 28.08.2007 р. підтверджується, що ОСОБА_3 , перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_1 , придбала житловий будинок АДРЕСА_1 .

Із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно встановлено, що право власності на даний житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_3 .

Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З урахуванням наведених норм, суд приходить до висновку, що придбаний житловий будинок є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, оскільки набутий сторонами за час шлюбу.

Вирішуючи вимогу про поділ спірного житлового будинку та визнання за позивачем право приватної власності на 2/3 частин цього будинку суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 68 та ч.1 ст. 69 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Розірвання шлюбу між сторонами не припинило права спільної сумісної власності на даний спірний будинок та після розірвання шлюбу вони мають право на поділ цього майна.

Відповідно до ч.1 ст 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічна норма закріплена у ЦК України, зокрема ч. 2 ст. 372 ЦК України визначає, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За змістом ч. 2-3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток лише за обставин, що мають істотне значення, зокрема у сторону зменшення його частки у випадках недобросовісної поведінки одного з подружжя, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини чи чоловіка може бути змінена у сторону збільшення у випадку, якщо з одним із подружжя проживають діти, за умови, що розмір аліментів, які він одержує, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні.

Позивач обгрунтував підстави відступу від засад рівності часток у праві власності на спірний будинок тим, що їхні з відповідачем неповнолітні діти проживають з ним, а тому в інтересах дітей слід відступити від засад рівності часток у спільному сумісному майні.

Однак суд не погоджується з такими доводами з наступних мотивів.

Судом встановлено, що у сторін є непонолітній син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , котрі проживають із позивачем.

Із довідок Володимир -Волинського ліцею «Центр освіти» від 26.06.2019 р. №566, №567 вбачається, що неповнолітній син ОСОБА_6 та син ОСОБА_7 навчаються у даному закладі з 01.09.2014 р.

Із пояснень позивача та відповідача встановлено, що син ОСОБА_6 та син ОСОБА_7 перебувають на навчанні у цьому закладі з понеділка по п`ятницю, а в суботу та неділю приїжджають в АДРЕСА_1 , де проживає їхній батько ОСОБА_1

Також довідкою Війницької сільської ради Локачинського району від 15.03.2019 р. підтверджується, що із позивачем також проживає неповнолітня донька ОСОБА_11 Дана обставина не оспорюється відповідачем.

Однак сам факт проживання неповнолітніх дітей із позивачем не свідчить, що відповідач, як матір дітей, не цікавиться їхнім життям, ухиляється від участі в їхньому утриманні та спростовується характеристикою виданою Володимир-Волинського ліцею «Центр освіти».

Зокрема, із даного документа встановлено, що син ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримують дружні відносини з матір`ю, спілкуються по телефону, зустрічаються. Матір цікавиться життям та успіхами синів, відвідує їх в школі, бере безпосередню участь у процесі навчання та виховання дітей, підтримує зв`язок із вихователем та соціально-психологічною службою освітнього закладу.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач цікавиться життям дітей, бере участь у їхньому вихованні.

Також не може бути підставою для збільшення частки у спільному майні сторін сам факт наявності заборгованості відповідача по сплаті аліментів на утримання дітей, без врахування дійсних обставин, які зумовили виникнення такої заборгованості.

Судом встановлено, що станом на 11.09.2019 р. у відповідача існує заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 36 797,31 грн.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що вона не ухиляється від утримання дітей та сплати аліментів і дана заборгованість утворилась у зв`язку з тим, що вона перебуває у декретній відпустці до досягнення дитиною трирічного віку. На даний час не отримує доходів, а тому не може сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Після виходу з декретної відпустки наявну заборгованість погасить.

Дані доводи відповідача підтверджуються витягом з наказу від 12.06.2018 р. №134, з якого вбачається, що ОСОБА_3 дійсно перебуває у декретній відпустці до досягнення дитиною трирічного віку.

Таким чином, наявність заборгованості зі сплати аліментів викликана такою особливою обставиною, як перебування відповідача у декретній відпустці по догляду за дитиною, і сам факт наявності такої заборгованості, без врахування обставини її виникнення, не свідчить, що відповідач ухиляється від утримання неповнолітніх дітей.

На думку суду, сам факт проживання на даний час дітей з позивачем, без врахування наведених обставин, не є за законом достатньою підставою для відходу від рівності часток.

Оскільки в судовому засіданні позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які би підтверджували обставини ухилення відповідача від утримання дітей, при цьому судом встановлено, що відповідач цікавиться життям, а також не встановлено інших фактів, які би давали підстави суду для відступлення від рівності часток у спільному майні подружжя, тому суд вважає доводи позивача про відступлення від рівності часток у спільному житловому будинку безпідставними та необгрунтованими.

Враховуючи, що спірний житловий будинок є об`єктом права спільної сумісної власності сторін і відсутні підстави для відступлення від рівності часток сторін у цьому майні, тому суд приходить до висновку, що відповідно до ч.1 ст. 70 СК України та ч.2 ст. 372 ЦК України частки у праві спільної сумісної власності позивача та відповідача є рівними, а тому за позивачем слід визнати право приватної власності на Ѕ частку спірного житлового будинку.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.

Беручи до уваги, що позивач сплатив 768,40 грн. судового збору та 600 грн. витрат пов`язаних із розглядом справи і позов задоволено частково (75%), тому із відповідача підлягає стягненню на користь позивача 576,30 грн. судового збору (768,40 х 75% :100) та 450 грн. витрат пов`язаних із розглядом справи (600 х 75% :100).

Керуючись ст.ст. 12,81,89,265 ЦПК України, ст. 60, 63, 69, 71 СКУкраїни суд,

ухвалив :

позов задовольнити частково.

Визнати житловий будинок по АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

В решті позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 576,30 грн. судового збору та 450 грн. витрат пов`язаних із розглядом справи.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 18.10.2019 р.

Головуючий:/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя А.А. Каліщук