Справа № 161/4703/19
Провадження № 2/161/1768/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої - судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань - Ленічевої Н.М.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - фізична особа-підприємець ОСОБА_5 , про стягнення заборгованості, --

В С Т А Н О В И В:

20.03.2019 позивач ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі договору про відступлення прав вимоги №1 від 04.03.2019 набула права вимоги за Договором суборенди нежитлового приміщення укладеним між ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 .

Зазначає, що 10.10.2016 між ОСОБА_3 (орендодавець) та ФОП ОСОБА_5 укладено договір оренди нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , для ведення в ньому підприємницької діяльності.

01.12.2016 дане нежитлове приміщення передано в суборенду на підставі договору №01/12, укладеного між ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_4 .. Відповідно до акту прийому-передачі, дане приміщення було передане ФОП ОСОБА_4

Відповідач вирішила достроково розірвати договір суборенди, про що повідомила ФОП ОСОБА_5 30.12.2017 надіславши відповідну заяву.

Оскільки, договір мав бути розірваний достроково, ФОП ОСОБА_5 у відповідь на вищевказану заяву надіслав лист із роз`ясненням процедури дострокового розірвання договору та розрахунком заборгованості по орендній платі.

Оскільки договором оренди було передбачено попередження сторони про розірвання договору за місяць до запланованого розірвання, а ФОП ОСОБА_5 отримав попередження 03.02.2018, то датою розірвання договору вважає 03.03.2018. Саме тоді відповідач повинна була передати об`єкт оренди орендарю. Однак вона цього не зробила. Згідно заяви відповідача від 05.03.2018, яку орендар отримав 03.04.2018, відповідач зробила невдалу і несвоєчасну спробу об`єкт оренди. Фактично об`єкт оренди було повернуто 03.04.2018.

Відтак, відповідачу було нараховано заборгованість по орендних платежах в сумі 47 849, 74 грн., з яких:

6840 грн. - заборгованість по оренді за січень 2018 року;

12 480 грн. - заборгованість по оренді за лютий 2018 року;

2362 грн. - заборгованість по комунальних послугах за лютий 2018 року;

1 207,74 грн. - заборгованість по оренді за 1-3 березня 2018 року;

24 960 грн. - плата в подвійному розмірі орендної плати за несвоєчасно передане приміщення по акту прийому-передачі.

Разом з тим, вважає, що має право на отримання від відповідача 3% річних - 1373 грн., інфляційних втрат - 3645,84 грн., неустойки за несвоєчасне повернення об`єкта оренди - 24 960 грн.

А тому, просить суд стягнути з відповідача кошти в сумі 77 828,58 грн. та понесені нею судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала в повному обсязі з викладених у позовній заяві підстав. Просила позов задовольнити. Крім того, просила стягнути з відповідача в користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8500 грн.

В судовому засіданні представник відповідача вимоги позову визнав частково. Не заперечував щодо стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості по орендній платі за січень, лютий та за 1-3 березня 2018 року, а також частково 3% річних та інфляційні втрати, однак лише на визнану частину заборгованості по орендній платі. Усі інші вимог заперечував. Вказував на те, що ОСОБА_4 направила ОСОБА_5 повідомлення про намір розірвати договір суборенди ще 10.01.2018. Приміщення звільнила ще 10.01.2018. Однак ОСОБА_5 не з`явився. На телефонні звернення з`явилась ОСОБА_3 і заявила про необхідність усунення недоліків приміщення. ОСОБА_4 погодилась усунути недоліки. З ОСОБА_5 ОСОБА_4 спілкувалась лише по телефону, бо він не з`являвся взагалі. Просила розірвати договір до 01.02.2018. Недоліки приміщення усунули до 01.02.2018, але ОСОБА_3 не була задоволена. Після 01.02.2018 всі знали, що договірні відносини припинені, але ОСОБА_5 не хотів оформляти припинення. Тому просто віддали ключі ОСОБА_3 Вимогу про стягнення витрат за комунальні послуги за лютий 2018 не визнає, оскільки такими послугами в той період не користувались. Крім того, просив зменшити витрати на правничу допомогу до 3000 грн.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - фізична особа-підприємець ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.10.2016 між ОСОБА_3 (орендодавець, власник приміщення) та ФОП ОСОБА_5 укладено договір оренди нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , для ведення в ньому підприємницької діяльності. Приміщення було передане ФОП ОСОБА_5 на підставі Акту прийому передачі від 20.10.2016 (а.с.8-9).

01.12.2016 дане нежитлове приміщення передано в суборенду на підставі Договору суборенди нежитлового приміщення №01/12 (далі - Договір), укладеного між ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_4 . Відповідно до акту прийому-передачі, дане приміщення було передане ФОП ОСОБА_4 (а.с.10-12). 31.01.2017, 01.04.2017, 29.09.2017 до даного договору було укладено три додаткові угоди: №1 щодо зменшення розміру орендованого приміщення та орендної плати, №2 щодо збільшення орендованої площі і орендної плати, №3 щодо збільшення орендної плати до 12 480 грн. в місяць (а.с.13-17).

Між ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_4 виникли правовідносини, які регулюються Главою 52 ЦК України та Главою 58 ЦК України.

Термін дії договору, відповідно до п.6.1 Договору, установлено до 30.11.2019.

В судовому засідання встановлено, що орендар ФОП ОСОБА_4 виявила намір розірвати договір суборенди достроково, оскільки в зв`язку зі змінами в напрямках її підприємницької діяльності, потреба у користуванні суборендованим нежитловим приміщенням відпала.

Згідно з п. 6.3. Договору, сторона, яка має намір достроково розірвати даний Договір, повинна повідомити про це іншу сторону у письмовій формі за 1 місяць до запланованого розірвання та виконати покладені на неї цим Договором зобов`язання по день фактичної здачі приміщення орендарю.

30.12.2017 ФОП ОСОБА_4 було складено на ім`я ФОП ОСОБА_5 заяву з повідомленням про намір розірвати договір з 01.02.2018 з проханням припинити Договір шляхом укладення додаткового договору (а.с.19).

Разом з тим, представник відповідача в судовому засіданні не заперечував, що вищевказану заяву було направлено ФОП ОСОБА_5 10.01.2018.

З пояснень в судовому засіданні свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 встановлено наступне.

Приміщення використовувалось суборендарем для роботи кафе. Оскільки до кафе в приміщенні розташовувалося банківське відділення, заборон на здійсненні відповідних переобладнань під кафе не було, до початку роботи кафе були демонтовані банківські кабіни, зняті віконні решітки, перероблено вхід, змінено плитку, зроблено внутрішній дизайн в стилі LOFT.

В кінці грудня 2017 року ФОП ОСОБА_5 було повідомлено по телефону про наміри розірвати Договір.

10.01.2018 суборендоване приміщення було повністю звільнене суборендарем ФОП ОСОБА_4 , забрали всі речі і поприбирали.

10.01.2018 в приміщення прибула ОСОБА_3 зі своїм бухгалтером, яка заявила вимоги про приведення приміщення в попередній стан.

На вимогу ОСОБА_3 до 01.02.2018 було виконано ряд робіт по відновленню попереднього стану приміщення.

01.02.2018 ОСОБА_3 знову була в приміщенні, однак не захотіла приймати ключі. Вказувала ще на якісь недоліки. Ключі від приміщення були передані їй пізніше в лютому 2018 року.

ФОП ОСОБА_5 свідки ніколи не бачили. ОСОБА_3 повідомила свідку ОСОБА_6 , що ОСОБА_5 немає і він листа від ОСОБА_4 не отримає.

З матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_5 отримав заяву ФОП ОСОБА_4 (направлену 10.01.2018) про намір розірвати Договір лише 03.02.2018, що підтверджується його письмовим повідомленням від 23.02.2018 (а.с.20). В повідомленні, зокрема, зазначалося і про допущені суборендарем порушення умов Договору (проведення реконструкції та розміщення рекламного щита без погодження), обов`язки суборендаря (сплата орендної плати та заборгованості за комунальні послуги), вимога компенсації витрат за погіршення стану приміщення.

05.03.2018 ФОП ОСОБА_4 направила ФОП ОСОБА_5 лист про звільнення приміщення ще 01.01.2018, з повторним проханням розірвати Договір з 05.03.2018 шляхом укладення додаткового договору та направленням примірника договору про внесення змін до договору суборенди та акту передачі (а.с.21).

30.03.2018 ФОП ОСОБА_4 направила ФОП ОСОБА_5 повідомлення про передачу приміщення власнику в стані не гіршому за отриманий, ухилення від підписання орендарем акту приймання-передачі, відсутність у неї зобов`язань по проведенню поточних ремонтів, і про зобов`язання погашення боргу по орендній платі після підписання акту приймання-передачі.

Відповідно до п.6.5. Договору, він вважається розірваним з моменту підписання додаткової угоди та акту прийому-передачі.

Судом встановлено, що ні додаткова угода, ні акт прийому-передачі між ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 не підписані.

Позивач визнає, що Договір достроково розірваний з 03.03.2018. Крім того, вказує, що фактично відповідач повернула орендоване приміщення 03.04.2018. Позивач пов`язує цей факт з тим, що з ініціативою передачі об`єкта оренди відповідач звернулась з заявою від 05.03.2018 та надіслала акт прийому-передачі, які було отримано орендарем 03.04.2018.

Сторона відповідача не заперечує, що Договір розірваний з 03.03.2018. Разом з тим, сторона відповідача вказує на те, що фактична здача приміщення відбулася раніше, ніж про це стверджує позивач.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_5 усунувся від особистої участі в ініційованій суборендатором процедурі розірвання Договору та приймання його по акту приймання-передачі. Поштову кореспонденцію отримував зі значною затримкою в часі, не оперативно реагував на звернення ОСОБА_4 Огляд орендованого приміщення не проводив.

Відповідач, починаючи з 10.01.2018 до кінця лютого 2018 виконувала вимоги ОСОБА_3 щодо усунення недоліків приміщення, хоча ОСОБА_3 не є учасником Договорусуборенди нежитлового приміщення №01 /12, укладеного між ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_4 Докази про те, що ФОП ОСОБА_5 уповноважував ОСОБА_3 на вчинення дій за Договором від його імені, і ці повноваження були оформлені належним чином, за той період відсутні.

Лише 04.03.2019 між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено Договір про відступлення права вимоги №1 за Договоромсуборенди нежитлового приміщення № 01 /12, укладеним між ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_4 (а.с.6).

Внаслідок ухилення від ФОП ОСОБА_5 від підписання акту прийому передачі, відповідачу ФОП ОСОБА_4 була вимушена повернути ключі від орендованого приміщення ОСОБА_3 . З пояснень свідка ОСОБА_6 встановлено, що ключі були повернуті власнику ОСОБА_3 ще в лютому 2018.

Жодних доказів порушення умов Договору передбачених п.п.2.2.1-2.2.10 зі сторони ФОП ОСОБА_4 суду не надано.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що договірні відносини за Договоромсуборенди нежитлового приміщення №01/12 між ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_4 були припинені 03.03.2018.

А відтак, з відповідача в користь позивача підлягає стягненню заборгованість по орендній платі за січень 2018 року - 6 840 грн., за лютий 2018 року -- 12 480 грн. , за 1-3 березня 2018 року -- 1 207,74 грн., а всього -- 20 527,74 грн.

Крім того, судом не встановлено обставин порушення відповідачем установленого Договором трьохденного строку звільнення приміщення з часу припинення Договору, за що передбачена відповідальність відповідно до п.2.2.11. А тому, вимоги про стягнення з відповідача в користь позивача плати в подвійному розмірі орендної плати за несвоєчасно передане приміщення по акту прийому передачі в розмірі 24 960 грн., а також про стягнення неустойки відповідно до п.4.1.1. Договору в розмірі 24 960 грн. до задоволення не підлягають.

Що стосується вимоги про стягнення заборгованості по комунальних послугах за лютий 2018 в розмірі 2 362 грн., то цю вимогу суд вважає необґрунтованою.

Відповідно до п. 3.7. Договору суборенда тор щомісячно здійснює компенсацію Орендарю витрат, пов`язаних із забезпеченням функціонування орендованих приміщень. Розмір компенсації розраховується на підставі тарифів підприємств-постачальників комунальних послуг та підтверджується розшифруванням платежів наданих Орендодавцем.

Оскільки стороною позивача не надано доказів про нарахування сум оплати відповідними комунальними підприємствами, а також понесення таких витрат орендодавцем, то дана вимога до задоволення не підлягає.

Крім того, не підлягає до задоволення вимога про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, оскільки розрахунок проведено позивачем з урахуванням заявленої в позові суми прострочення виконання грошового зобов`язання, яка не відповідає сумі, що підлягає стягненню за цим рішенням.

Що стосується судових витрат, в тому числі, витрат на професійну правничу допомогу, то відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути витрати на професійну правову допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, позивач просив стягнути з відповідача 8 500 грн. витрати на професійну правову допомогу, і такі витрати підтверджені належними доказами, разом з тим, вимоги позову задоволено частково в розмірі 42,90% від заявленої загальної суми (просили 47 849,74 грн., задоволено 20 527,74 грн.), а тому з відповідача в користь позивача слід стягнути 3646,50 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні з позовом до суду, з відповідача в користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог - 329,64 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 133, 137, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 267 ЦПК України, на підставі ст.ст. 4, 10, 11, 13, 14, 15, 16, 623, 624, 625, 626, 628, 629, 631, 632, 759-763, 774, 779, 780, 784, 785 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за Договором №01/12 суборенди нежитлового приміщення від 01.12.2016 з додатковими договорами до нього, укладеними між ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_4 , Договором про відступлення права вимоги №1 від 04.03.2019, укладеним між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , 20 527 (двадцять тисяч п`ятсот двадцять сім) гривень 74 копійки.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід держави 329 (триста двадцять дев`ять) гривень 64 копійки судового збору.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 3 646 (три тисячі шістсот сорок шість) гривень 50 копійок витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 09.10.2019.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій