ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 711/10363/15-ц

провадження № 61-13633св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі за первісним позовом: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_3 , на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 травня 2016 року, постановлену у складі судді Демчика Р. В., та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 2 серпня 2016 року, постановлену колегією у складі суддів: Карпенко О. В., Нерушак Л. В., Пальонного В. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог за первісним і зустрічним позовами

У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування позову зазначило, що ОСОБА_1 неналежно виконує умови укладеного із банком договору про надання споживчого кредиту № 0 від 17 березня 2008 року і має непогашену заборгованість за кредитом і процентами у загальному розмірі 18 289,21 доларів США, а також їй нарахована пеня у зв`язку з несвоєчасним погашенням кредиту у розмірі 8 720,60 гривень.

Оскільки ОСОБА_2 згідно з договором поруки від 17 березня 2008 року поручився за належне виконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань, 18 289,21 доларів США кредитної заборгованості і 8 720,60 гривень пені підлягають стягненню із відповідачів солідарно.

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживача шляхом визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним і зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позову зазначила, що у дійсності банк надав їй кредит у національній валюті - гривні, а не в доларах США, як помилково зазначено у договорі. Вважає, що ПАТ «УкрСиббанк» не має права здійснювати операції із валютними цінностями, тому договір про надання споживчого кредиту № 0 від 17 березня 2008 року укладений з порушенням вимог законодавства.

Також зазначила, що банк допустив нечесну підприємницьку практику при укладенні договору, надав їй як позичальнику недостовірну інформацію про розподіл валютних ризиків, що є окремою підставою для визнання договору недійсним відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 квітня 2016 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав несплати судового збору; доводи позивача про звільнення від його сплати у порядку статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» суд визнав безпідставними, оскільки спеціальний закон - Закон України «Про судовий збір» - не встановлює для споживачів пільг зі сплати судового збору.

На виконання цієї ухвали ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 , звернулася до суду із заявою, у якій наполягала на наявності у неї пільг зі сплати судового збору, оскільки жодних змін до Закону України «Про захист прав споживачів» не внесено і стаття 22 цього Закону є чинною.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 травня 2016 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною і повернено.

Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач за зустрічним позовом не усунула недоліки позовної заяви і вимогу суду про сплату судового збору не виконала, тому наявні визначені цивільним процесуальним законодавством правові підстави для визнання позовної заяви неподаною і її повернення.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 2 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 травня 2016 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції щодо зобов`язання ОСОБА_1 сплатити судовий збір за подання позовної заяви, оскільки вважав такий висновок законним та обґрунтованим.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просила ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 травня 2016 року і ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 2 серпня 2016 року скасувати, справу направити на розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвали судів першої і апеляційної інстанцій постановлені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заявник зазначає, що є споживачем банківських послуг, тому звільнена від сплати судового збору відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а відсутність у статті 5 Закону України «Про судовий збір» вказівки щодо наявності у споживачів пільг зі сплати судового збору не відміняє дію Закону України «Про захист прав споживачів».

Позиція інших учасників справи

У травні 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» подав заперечення на касаційну скаргу, у яких послався на безпідставність її доводів. Вказав, що питання сплати судового збору регулюється спеціальним законом, яким є Закон України «Про судовий збір». Оскільки цей Закон не передбачає для споживачів пільг зі сплати судового збору, банк вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій про залишення зустрічної позовної заяви без руху і визнання її неподаною та повернення у подальшому.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього суду від 23 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У 2018 році вказану справу передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Постановляючи ухвалу про визнання зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 неподаною і повертаючи її, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що Закон України «Про судовий збір» є спеціальним законом, який регулює питання сплати судового збору, тому має перевагу над положеннями Закону України «Про захист прав споживачів» при вирішенні питання щодо пільг зі сплати судового збору.

Проте такі висновки апеляційного суду помилкові.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави для висновку про те, що сама по собі відсутність такої категорії у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору (стаття 5 Закону України «Про судовий збір»), не може безумовно означати відсутність у споживачів такої пільги, оскільки пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про надання пільги лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» слова «державного мита» замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Відступаючи від практики Верховного Суду України, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі №14-57цс18 дійшла висновку, що порушені права споживачів можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, при цьому сплата судового збору не вимагається.

ОСОБА_1 звернулася з зустрічним позовом на захист своїх прав споживача банківських послуг, що надавалися ПАТ «УкрСиббанк».

За таких обставин висновок судів попередніх інстанцій про зобов`язання заявника сплатити судовий збір за подання зустрічної позовної заяви є помилковим, а ухвала Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 травня 2016 року та ухвала апеляційного суду Черкаської області від 2 серпня 2016 року - такими, що постановлені з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Згідно з частиною четвертою статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд до суду першої або апеляційної інстанції.

Оскільки касаційний суд дійшов висновку про помилковість вимоги суду першої інстанції щодо плати судового збору, оскаржувана ухвала Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 травня 2016 року та ухвала апеляційного суду Черкаської області від 2 серпня 2016 року про залишення цієї ухвали без змін не можуть вважатися законними і обґрунтованими, тому підлягають скасуванню з направленням справи в частині зустрічного позову до суду першої інстанції відповідно до статті 406 ЦПК України для вирішення питання щодо відкриття провадження.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - Тертичною Людмилою Леонідівною, задовольнити.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 2 серпня 2016 року скасувати.

Справу в частині зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживача шляхом визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним і зобов`язання вчинити дії направити на розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді: В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов