Справа № 136/1887/17
провадження № 2/136/99/18
У Х В А Л А

іменем України

22.10.2019 м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Кривенка Д. Т.

за участі секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Липовець питання про розподіл судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки майна у праві спільної сумісної власності, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 26.09.2019 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки майна у праві спільної сумісної власності, було задоволено у повному обсязі. Вказаним рішенням суду стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості Ѕ частки транспортного засобу «Ford Transit Connect», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску, № кузова НОМЕР_2 , що становить 48 130 (сорок вісім тисяч сто тридцять) гривень 22 коп., та призначено судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Згідно поданої позивачем заяви вона просила суд присудити на її користь із відповідача судові витрати у розмірі 31 485 грн., які складаються із судового збору, витрат на проведення експертизи та правової допомоги.

Відповідач надав до суду клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, мотивуючи тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру понесених витрат.

У судовому засіданні позивач та її представник вимоги про стягнення судових витрат підтримали у повному обсязі, суду пояснили, що витрати складаються із судового збору, витрат на проведення кількох експертних досліджень на предмет визначення вартості спірного рухомого майна, інших витрат, зокрема: витрат на правову допомогу адвоката (гонорару) та витрат на паливо до транспортного засобу. У той же час позивач та її представник не змогли в судовому засіданні визначити конкретну суму гонорару, яка була сплачена адвокату, а яка була витрачена на бензин, оскільки грошові кошти сплачувались разом та використовувались по мірі необхідності.

Відповідач та його представник заперечували про стягнення судових витрат за проведення усіх експертиз у справі, вказуючи, що вартість спірного транспортного засобу за наслідками складеного та проведеного першого висновку експерта не у значній мірі відрізняється від вартості зазначеної у наступних висновках експерта. При цьому, слід урахувати, що відповідач та його представник заперечували щодо проведення повторної експертизи ініційованої позивачем та її представником. Також просили суд відмовити у стягненні інших витрат пов`язаних із розглядом справи, зокрема на паливо (бензин), про які клопотала позивач та її представник, вказуючи, що стягнення таких витрат не передбачено діючим законодавством. Щодо витрат на правову допомогу, то просили суд відмовити в цій частині у повному обсязі з тих міркувань, що позивач та її представник не могли визначитись із її розміром.

Суд, вислухавши сторін та їх представників, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, встановив, що відповідно до поданої позивачем заяви попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат які вона понесла і які очікувала понести у зв`язку з розглядом справи (Том №1 а.с.34) його розмір було визначено у сумі 8 810 гривень, з яких: 810 грн.; 4 000 грн. за проведення експертного дослідження; 4 000 грн. за надання правової допомоги та транспортні витрати на проїзд на машині Київ - Липовець.

В подальшому позивачем було подано заяву, в якій вона просить суд присудити на її користь із відповідача 31 485 грн. судових витрат (Том №2 а.с..3).

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із ч. 1 ст. 141, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 2 цієї ж статті, у разі задоволення позову витрати покладаються на відповідача.

Згідно із правилами ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно із доданою до позову квитанцією №54 від 15.11.2017 позивачем при пред`явлені позову було сплачено 810 грн. судового збору, які вона понесла, отож вони підлягають стягненню із відповідача на користь позивача, оскільки позов задоволено у повному обсязі.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат за проведення експертиз, суд вважає, що в цій частині слід стягнути із відповідача на користь позивача витрати за експертизу, яка покладена в основу остаточного судового рішення від 26.09.2019 та становить 2002 (дві тисячі дві) грн., з якою позивач погодилась в судовому засіданні, отож призначення наступних повторних експертиз було недоцільним.

При цьому, суд вважає, що покладати на відповідача витрати за проведення інших експертиз у даному випадку не можна, оскільки недоліки, які були допущені експертами при проведенні експертних досліджень, що входить до їх повноважень та обовязків, не можуть ставитись у вину відповідачеві, за яку він має нести відповідальність.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу із відповідача на користь позивача суд виходить із такого.

За умовами ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

У ч.2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зазначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги. 3. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Позивачем та її представником на підтвердження понесених витрат було надано Договір про надання правової допомоги укладений між адвокатом Литвиненко В.П. та позивачем ОСОБА_1 від 12.11.2017, відповідно до якого адвокат зобов`язався надати правову допомогу клієнту.

У п.2.3. Договору зокрема п.1 вказано, що клієнт сплачує гонорар адвокату в розмірі за погодженням сторін та у строки згідно цього договору; п.3 відшкодовує адвокату фактичні витрати, які не були обумовлені кошторисом дорученням, але які адвокат поніс, і які були необхідні для належного виконання доручення, та які підтверджуються витратними документами. Також судом встановлено, що до основного договору між сторонами укладались додаткові угоди.

На виконання умов вказаного договору із доповненнями та змінами позивачем надано Акти виконаних робіт від 23.12.2017 та 17.10.2019.

Згідно із Додатком №1 від 17.10.2019 до актів від 23.12.2017 та 17.10.2019 було визначено розмір правової допомоги, яка становить 25 600 грн.; за проведення експертизи 6 504 грн.; судовий збір 810 грн., а всього загальна сума становить 32 914 грн. Надано чеки про сплату грошових коштів на придбання пального; квитанції на оплату послуг від ОСОБА_1 , в яких отримувач зазначено - ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що розмір судових витрат, які позивач очікувала понести згідно доданої до позову заяви становив 8 810 грн., у той час як розмір витрат, які вона понесла згідно поданої у ході судового розгляду заяви нею визначено у розмірі 31 485 грн., тобто вони в значній сумі перевищують та становлять на 22 675 грн. більше, а згідно Додатку №1 до Актів від 23.12.2017 та 17.10.2019 виконаних робіт їх розмір склав 32 914 грн., утім позивачем та її представником такі розбіжності не обгрунтовано та не доведено їх необхідність.

При цьому, суд вважає, що сторони договору про надання правової допомоги на час його укладення, з урахуванням категорії справи, її особливостей та складності справи, кваліфікації і досвіду адвоката, фінансового стану клієнта, віддаленості місця проживання адвоката до місцезнаходження суду, в якому розглядалась справа, витраченого адвокатом часу, могли передбачити розумні витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку доданого до позовної заяви, відтак визначення витрат у більшому розмірі у ході судового розгляду, суд вважає невиправданим, оскільки сторона позивача у даній справі в цій частині діяла недобросовісно, отож в стягненні цих витрат суд відмовляє.

Вирішуючи питання про стягнення транспортних витрат на бензин, суд вважає, що такі витрати не можуть бути стягнуті, оскільки вони не передбачені діючим законодавством.

Так, за правилами ст.138 ЦПК України, сторони та їх представники можуть ставити питання про стягнення витрат, що пов`язані з явкою до суду, зокрема, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла.

Таке питання врегульоване Постановою Пленуму ВССУ від 17.10.2014 за №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Вказані норми надають право позивачеві та її представникові на стягнення витрат пов`язаних із явкою до суду, утім вони таких вимог на вирішення суду не ставлять, отож суд вважає, що в стягненні витрат на бензин слід відмовити.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги про розподіл судових витрат підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 137, 141, 260-261, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 810 (вісімсот десять) грн., витрати, пов`язані з залученням експерта 2002 (дві тисячі дві) грн., а всього 2812 (дві тисячі вісімсот дванадцять) грн.

В стягненні інших судових витрат відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п"ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст ухвали суду складено 28.10.2019.

Суддя Д.Т. Кривенко