ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«31» жовтня 2019 року м. Херсон

Справа № 766/16427/16-ц

Провадження № 22-ц/819/490/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя доповідач)Воронцової Л. П.
суддів:Ігнатенко П. Я.,
Чорна Т. Г.
секретарПісоцька Т. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Гаврилова Д. В. від 17 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування майна від добросовісного набувача,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування майна від добросовісного набувача.

В обґрунтування позовної заяви зазначили, що їх матері ОСОБА_5 , яка мешкала у АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування належала квартира АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 мати померла, у зв`язку з її смертю відкрилася спадщина на належне їй майно.

Спадкоємцями першої черги на майно померлої є вони - позивачі та їх батько - ОСОБА_6 , який відмовився від прийняття спадщини на їх користь.

У встановлений законом строк вони прийняли спадщину, яка відкрилася після смерті матері, зокрема, квартиру АДРЕСА_3 :

- ОСОБА_1 , шляхом подачі заяви про прийняття спадщини, зареєстрованої 08 серпня 20009 року нотаріусом м. Москва, за реєстровим номером 1С-3755;

- ОСОБА_2 за рішенням суду м. Бендери , Республіки Молдова від 28 липня 2016 року про встановлення факту прийняття спадщини.

Свідоцтво про право на спадкове майно, яке знаходиться у м. Херсоні вони не отримали, оскільки проживають за межами України.

У спірній квартирі проживав до дня смерті їх дід ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Коли вони вирішили отримати свідоцтво про право на спадщину - квартиру АДРЕСА_2 , їм стало відомо, що рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 12 серпня 2014 року їх дядько ОСОБА_8 визнав за собою право власності на вказану квартиру в порядку спадкування за законом.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 29 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_9 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовлено

10 вересня 2014 року ОСОБА_9 на підставі рішення суду від 12 серпня 2014 року продав спірну квартиру ОСОБА_10 , який 29 жовтня 2014 року продав її ОСОБА_4

Вважають, що згідно ст. 1268 ЦК України, оскільки вони прийняли частину спадщини, то прийняли і всю спадщину, однак оформитися у спадкових правах не можуть у зв`язку з вище зазначеним.

Позивачі вважали вказані договори купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 недійсними, оскільки вказана квартира вибула з їх володіння проти їх волі, вони мають право її витребувати.

На підставі ст. ст. 1258, 1261, 1268, 321, 330, 388 ЦК України, ст. ст. 17, 71 ЗУ «Про міжнародне приватне право» просили суд:

- визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на квартиру АДРЕСА_2 та витребувати її у ОСОБА_4 , вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просили рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначили, що вони, як спадкоємці першої черги після смерті ОСОБА_5 прийняли в установлений законом строк спадщину, що відкрилася після смерті матері, зокрема, на квартиру АДРЕСА_3 : ОСОБА_1 шляхом подачі заяви про прийняття спадщини, зареєстрованої 08 серпня 2009 року нотаріусом м. Москви, а ОСОБА_2 за рішенням суду м. Бенднри, Республіки Молдова від 28 липня 2016 року про встановлення факту прийняття спадщини; свідоцтво про право власності на спадщину, яка знаходиться у м. Херсоні, вони не отримували, оскільки проживають за межами України; при зверненні їх представника до Третьої Херсонської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, з`ясувалося, що рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 12 серпня 2014 року, було визнано право власності на спірну квартиру за їх дядьком ОСОБА_8 , яке скасовано рішенням апеляційного суду, однак за ним ОСОБА_9 продав квартиру ОСОБА_10 , який 29 жовтня 2014 року продав її ОСОБА_4 , тому державний нотаріус Третьої Херсонської державної нотаріальної контори відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину. Оскільки, договори купівлі-продажу спірної квартири є недійсними і вона вибула з їх володіння поза їх волею, вони мають право на її витребування .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , від імені якої діє адвокат Лучко В. М., посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судове засідання представник позивачів адвокат Токаленко В. М. не з`явилася, належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи від позивачів і їх представника до апеляційного суду не надходило, тому колегія суддів вважає можливим справу розглянути у її відсутність, в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідачів ОСОБА_11 , відповідача ОСОБА_4 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, згідно свідоцтв про народження позивачів ОСОБА_5 є матір`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_12 (змінила прізвище відповідно до свідоцтва про шлюб) /а. с. 12, 13, 14/.

09 березня 2009 року ОСОБА_5 померла /а. с. 9/.

Відповідно до договору дарування від 10 грудня 2004 року, ОСОБА_5 належить на праві власності квартира АДРЕСА_2 /а. с. 8/.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на належне їй майно.

Спадкоємцями за законом після померлої ОСОБА_5 є її діти ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та чоловік ОСОБА_6 , який відповідно до нотаріально посвідченої старшим державним нотаріусом Придністровської Молдавської Республіки заяви відмовився від частки у спадковому майні його дружини на користь своїх дочок /а. с. 18/.

08 серпня 2009 року ОСОБА_1 склала заяву про прийняття спадщини після смерті матері, адресовану нотаріусу м. Тирасполь, Республіки Молдова, підпис якої було посвідчено нотаріусом м. Москви Сидоровою О. А. /а. с. 17/.

Докази направлення і отримання нотаріусом вище зазначеної заяви позивачка суду не надала.

Рішенням суду Бендери Республіки Молдова від 28 липня 2016 року встановлено факт прийняття спадщини заявницею ОСОБА_13 після смерті її матері ОСОБА_14 , шляхом вступу до володіння спадковим майном. Дане рішення не легалізовано /а. с. 19/.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого у м. Тирасполі, 03 червня 2015 року, удостовірено, що на підставі ст. ст. 1176, 1192 Цивільного кодексу Придністровської Молдавської Республіки, спадкоємцями майна ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у чому б воно не заключалося та де б не знаходилося, являються у Ѕ долі кожна: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які проживають у АДРЕСА_1 .

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 12 серпня 2014 року визнано за ОСОБА_9 право власності у порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_2 /а. с. 26/.

Згідно договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Нестерович О. І., 10 вересня 2014 року ОСОБА_9 , від імені якого діяв представник ОСОБА_3 продав квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_10 , який 29 жовтня 2014 року продав вказану квартиру ОСОБА_4 /а. с. 60, 61/.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 29 липня 2015 року, рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 12 серпня 2014 року скасовано, ухвалено нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_9 /а. с. 24 29/.

Листом Третьої Херсонської державної нотаріальної контори від 04 серпня 2015 року і 09 листопада 2016 року роз`яснено ОСОБА_6 про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки на момент смерті і впродовж шести місяців після смерті спадкодавця заявник не був прописаний зі спадкодавцем за однією адресою, тому підстав для фактичного прийняття спадщини не має і ним було пропущено строк, встановлений для прийняття спадщини, та не надано документи, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно /а. с. 29, 160/.

З матеріалів справи вбачається і сторонами не заперечується, що місцем проживання та реєстрації ОСОБА_5 на момент її смерті є АДРЕСА_4 Тирасполь, АДРЕСА_1 .

Зазначена квартира належить ОСОБА_6 на праві особистої приватної власності, згідно реєстраційного посвідчення, виданого 03 жовтня 1996 року і свідоцтва про право власності № 9762 від 31 липня 1996 року, отриманого внаслідок приватизації цієї квартири /а. с. 185 187/.

Згідно інформації Міністерства юстиції Республіки Молдова, Центру обліку застави, нотаріальних актів та боржників, станом на 12 вересня 2016 року відсутні відомості реєстрації спадкової справи в Реєстрі спадкових справ після смерті ОСОБА_15 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 /а. с. 224/.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору щодо спадкування прав на майно, яке знаходиться за кордоном, або за участю іноземця, необхідно з`ясовувати, чи існує договір про правову допомогу з цією країною, і чи в цьому договорі не передбачені інші правила щодо спадкування, ніж в українському законодавстві.

Позивачі у справі є іноземцями громадянами Придністровської Молдавської республіки, що підтверджується належним чином посвідченими копіями їх паспортів. Договір про правову допомогу між Україною і Придністровською Молдавською Республікою відсутній. Згідно листа Міністерства юстиції України від 18 грудня 2018 року № 50537/5509-30-18/12.1.1 надісланого судам до відома та врахування в роботі, за інформацією Міністерства юстиції Республіки Молдова, відповідно до ст. 1 Конституції Республіки Молдова від 29 липня 1994 року, Республіка Молдова є суверенною та незалежною, єдиною і неподільною державою. Так звана «Придністровська Молдавська республіка» є неконституційним утворенням, документи, складені їх органами не створюють юридичних прав і обов`язків та не можуть визнаватися на території інших держав, як офіційні. У відносинах між Україною і Республікою Молдова застосовуються Договір між Україною і Республікою Молдова про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах 1993 року та Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року.

Виходячи з вище зазначеного роз`яснення, заява ОСОБА_1 , складена на ім`я нотаріуса м. Тирасполь про прийняття спадщини, рішення суду м. Бендери від 28 липня 2016 року про встановлення факту прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_15 , свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 03 червня 2015 року державним нотаріусом м. Тирасполь на ім`я ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , які складені заявниками до органів та органами «Придністровської Молдавської республіки» не створюють юридичних прав і обов`язків та не можуть визнаватися на території України, як такі, що підтверджують факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 на спірну квартиру, розташовану у м. АДРЕСА_5 Україна.

Відповідно до ст. 71 ЗУ «Про міжнародне приватне право», спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.

Згідно ч. 1 ст. 38 ЗУ «Про міжнародне приватне право», право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 1 статті 39 ЗУ «Про міжнародне приватне право» передбачено, що виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Договору між Україною і Республікою Молдова про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, спадкові справи щодо нерухомого майна належать до компетенції відповідного органу тієї Договірної Сторони, на території якої це майно знаходиться.

Частиною 2 ст. 48 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року між Україною та Росією (далі Конвенція) передбачено, що провадження по справах про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи Договірної Сторони, на території якої знаходиться майно.

Згідно ст. 45 вище зазначеної Конвенції, право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 43 ЗУ «Про нотаріат», не допускається вчинення нотаріальної дії у разі відсутності осіб - її учасників або їх уповноважених представників. При вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії.

Згідно ч. 1 ст. 68 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачі, як спадкоємці першої черги після смерті матері - ОСОБА_5 , не вчинили дій, передбачених чинним законодавством України для прийняття спадщини, або для визначення додаткового строку для її прийняття: не подали до нотаріальної контори у м. Херсоні, за місцем знаходження спірного нерухомого спадкового майна, у шестимісячний строк після відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини та не звернулися до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, як такого, що пропущено з поважних причин.

Таким чином, слід дійти висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не прийняли спадщину на спірну квартиру. Позовні вимоги щодо витребування спадкового майна із чужого незаконного володіння є похідними від вимог про визнання права на спадкове майно, тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачі прийняли спадщину шляхом подачі заяви до нотаріальної контори та рішення суду про встановлення факту прийняття спадщини є юридично неспроможними з підстав, викладених у мотивувальній частині судового рішення апеляційної інстанції та підлягають відхиленню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі , не містять нові факти чи засоби доказування, висновки суду не спростовують, тому підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.

Дата складання повного судового рішення 01 листопада 2019 року.

Головуючий Л. П. Воронцова

Судді: П. Я. Ігнатенко

Т. Г. Чорна