Справа № 640/6469/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Ніколаєнко І.В.,

при секретарі - Медведєвої Я.А.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, шоста Харківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Адамова Л.А. про зобов`язання відновлення порушеного права власності малолітньої дитини та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, відповідно до якого, просить суд визнати поважними причини пропуску та поновити строк звернення до суду. Відновити порушене право власності малолітньої ОСОБА_2 шляхом зобов`язання ОСОБА_3 придбати на ім`я ОСОБА_2 житла рівноцінного 1/5 частині житла, яке належало їй раніше на праві приватної власності у квартирі АДРЕСА_1 . Стягнути з ОСОБА_3 на її користь заподіяну моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.

Посилається на те, що є рідною донькою ОСОБА_3 Прізвище " ОСОБА_2 " було змінено на "ОСОБА_2" у зв`язку з укладенням шлюбу. Наприкінці жовтня 2017 року з інформації та документів Архівного відділу ХМР їй стало відомо про порушення її прав з боку відповідача в період, коли вона буда малолітньою. Так, з документів Архівного відділу ХМР у жовтні 2017 року їй стало відомо, що 14.06.1993 р. вона стала співвласником квартири АДРЕСА_1 . Зазначає про те, що до цього часу про ці обставини їй відомо не було, оскільки відповідач ОСОБА_3 той факт, що вона була співвласником квартири АДРЕСА_1 , від неї приховувала. Зазначена квартира загальною площею 89,1 кв.м., житловою площею 54,8 кв.м. належала на праві спільної сумісної власності відповідачу ОСОБА_3 , батьку ОСОБА_5 , сестрі ОСОБА_6 , діду ОСОБА_7 та їй. Таким чином, їй на праві власності належала 1/5 частина квартири АДРЕСА_1 . Вказує на те, що 03.02.1997 р., тобто в час коли їй було 9 років, вона була малолітньою. Відповідач ОСОБА_3 звернулась з заявою до Виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів м. Харкова з проханням надати дозвіл на продаж від її імені частини зазначеної квартири у зв`язку з купівлею аналогічного за розміром житла в іншому районі м. Харкова, а саме квартири АДРЕСА_2 . При цьому, до опікунської ради було подано заяву ОСОБА_8 від 31.01.1997 року, якою остання підтвердила наявність домовленості з відповідачем щодо купівлі квартири АДРЕСА_2 . На підставі зазначених документів виконавчим комітетом Київської районної ради депутатів було ухвалено рішення № 42-18 від 18.02.1997 року "Про надання дозволу на продаж частини квартири від імені неповнолітньої ОСОБА_2 ", яким дозволено відповідачу продати від її імені частину квартири АДРЕСА_1 . Отримавши зазначений дозвіл відповідач 20.03.1997 року продала, діючи від себе особисто та від її імені, як малолітньої особи, квартиру АДРЕСА_1 . Після продажу належного їй на праві приватної власності вказаного майна відповідач рівноцінне майно їй не придбала, отриманим від продажу грошовими коштами розпорядилась на свій розсуд, а саме придбала на своє ім`я квартиру АДРЕСА_3 . Крім того, 04.04.2005 р. відповідач ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування подарувала вказану квартиру ОСОБА_9 , а 18.04.2012 р. сторони вчинили правочин про відмову від договору дарування. Наголошує на тому, що з 20.03.1997 по 04.04.2005 р., а також з 18.04.2012 р. і по теперішній час відповідач є одноособовим власником квартири АДРЕСА_3 . Позивач наголошує на тому, що після продажу належної їй частки у спільній сумісній власності (квартири АДРЕСА_1 ) відповідач їй будь-якого житлового приміщення не придбала і до цього часу вона у власності нерухомого майна, у тому числі жилого, не має.

Зазначеними діями відповідач порушила її майнові права та спричинила моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 100 000, 00 грн. Так, її пригнічує той факт, що рідна мати, скориставшись її віком та незахищеністю, позбавила її права власності, не забезпечила її рівноцінним майном та тривалий час приховувала факти належності їй на праві власності частини квартири та її продаж. Крім того, протягом всього часу з 1997 року відповідач постійно їй погрожувала продати придбане нею майно і взагалі позбавити її будь-якого житла для проживання. А після того, як вона в жовтні 2017 року дізналась про порушення її майнових прав з боку відповідача, взагалі стала погрожувати позбавити належної їй квартири, що в свою чергу вплине на можливість виконання нею зобов`язання про придбання рівноцінного їй житла, оскільки вона є пенсіонером та відповідних коштів для придбання майна чи відшкодування його вартості не має. Ситуація, яка виникла, дії відповідача щодо неї, викликали в неї сильні душевні хвилювання, тим паче, оскільки моральна напруга, з якою відповідач постійно тисне на неї, та те, що її звернення до неї та бажання врегулювати певні розбіжності мирним шляхом, закінчувались лише конфліктами та непорозумінням між рідними людьми. Це призвело до морального пригнічення та душевних страждань.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07.05.2018 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07.05.2018 року задоволено заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12.09.2018 року закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду.

Позивач, представник позивача в вступному слові позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідно до поданої до суду відповіді на відзив, з приводу посилань відповідача на пропуск строку позовної давності, зазначають про те, що станом на 20.03.1997 року позивач була малолітньою дитиною віком 9 років, ніхто з нею щодо продажу квартири не радився, до відома про те, що вона є власником частини квартири, не ставив. Позивач участі в продажі квартири не брала, від її імені під час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу вказаної квартири 20.03.1997 року діяла відповідач. Відповідач при отримання дозволу на продаж від її імені 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 фактично ввела орган опіки в оману та для отримання вказаного договору надала документи, що підтверджували наявність домовленості з власником квартири АДРЕСА_2 про купівлю вказаної квартири, тобто рівноцінного житла, але в іншому районі м. Харкова. Наголошує на тому, що про факт порушення її прав, їй стало відомо лише восени 2017 року.

Відповідач, представник відповідача у вступному слові проти позову заперечували, в його задоволенні просили відмовити. Відповідно до отриманого судом відзиву посилався на те, що твердження позивач про те, що про порушення її прав вона дізналась тільки наприкінці жовтня 2017 року, не відповідають дійсності. Про те, що квартира була придбана на ім`я відповідача, та про те, що були укладені договір дарування та правочин про відмову від договору дарування позивачу було відомо ще з самого початку, про що вказує у позові - що відповідач протягом усього часу з 1997 року погрожувала позивачу продавати квартиру та позбавити її житла. Більше того, 24.11.2008 року позивач зверталась до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним. 15.06.2009 року Київським районним судом було прийнято рішення, яким у задоволенні позовних вимог про визнання договору дарування недійсним та відновлення первісного становища шляхом визнання права власності за позивачем відмовлено. В описовій частині рішення Київського районного суду від 15.06.2009 року вказано, що позивач "вважає, що в її квартирі повинна належати якась частина, оскільки вона має на це право". Отже, позивач усвідомлювала те, що двокімнатна квартира АДРЕСА_3 , в якій вона зареєстрована та мешкала до одруження, була придбана на ім`я відповідача та що вона не є співвласником цієї квартири, ще в 2008 році. Позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду за захистом своїх прав, а тому сплив загальний трирічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Твердження позивача про те, що лише наприкінці жовтня 2017 року з інформації та документів архівного відділу ХМР їй стало відомо про порушення її прав з боку відповідача, в період коли вона була малолітньою, не відповідають дійсності. Інформацію та архівні документи позивач отримувала вже як докази для звернення до суду. Звернення до суду за захистом своїх прав через 9 років значно виходить за встановлений законом строк позовної давності. З приводу вимог позивача про придбання їй квартири рівноцінної 1/5 частки житла, яке належало їй раніше, зазначають про те, що вказана вимога нерівнозначна з правами позивача. Позивачу ніхто не перешкоджав користуватись квартирою. Вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають з огляду на те, що не доведено факту заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей ХМР в судове засідання не з`явився, відповідно до отриманої судом заяви за підписом заступника Директора Департаменту - начальника служби у справах дітей по Київському району Матвіїва В.В. за № 04-26/737/18 від 04.06.2019 року слухання справи просили проводити без представника органу опіки та піклування, та прийняти рішення суду з урахуванням інтересів дитини.

Представник шостої Харківської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, відповідно до отриманої судом заяви за підписом зав. Шостої Харківської ДНК Головащенко О.Л. від 29.05.2018 р. за № 2092/01-16 розгляд справи просять проводити у відсутність представника нотаріальної контори. Повідомля.ть про те, що за договором купівлі-продажу, посвідченим Шостою ХДНК 20.03.1997 р., за р. № 4-1802, ОСОБА_3 , яка діяла за себе та від імені неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 була продана квартира АДРЕСА_1 громадянці ОСОБА_10 Оскільки серед продавців була неповнолітня дитина, нотаріусом було витребуване рішення Київської районної ради народних депутатів м. Харкова № 12-18 від 18.02.1997 р. про надання дозволу на продаж частини квартири від імені неповнолітньої ОСОБА_2 , яким, зокрема, було одержано дозвіл на продаж квартири АДРЕСА_1 , та обов`язки продажу від імені неповнолітньої дитини було покладено на гр. ОСОБА_3 Копію вказаного договору купівлі-продажу листом за вих. № 3 81/2.18 від 20.03.1997 року держаним нотаріусом було направлено до Опікунської ради Дзержинського РВК м. Харкова, для відома та захисту прав дитини. Оформлення вказаного договору купівлі-продажу державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори було вчинено без порушень діючого на той час законодавства.

Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Адамова Л.А. в судове засідання не з`явилась, відповідно до поданої до суду заяви справу просила розглянути за її відсутності, при вирішення справи покладається на розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, докази надані сторонами в обґрунтування вимог та заперечень, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

В ході судового розгляду встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що батьками записано - ОСОБА_3 , ОСОБА_5 (свідоцтво серія НОМЕР_1 від 17 листопада 1988 року).

З копії свідоцтва про шлюб від 10 липня 2013 року вбачається, що ОСОБА_2 після реєстрації шлюбу змінила прізвище з " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_2 " (свідоцтво про шлюб (повторно) серія НОМЕР_2 від 10 липня 2013 року).

Відповідно до копії рішення Виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів від 18.02.1997 р. за № 42-18 дозволено ОСОБА_3 продати від імені неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , частину квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 14.06.1993 р. вбачається, зо квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної власності належало ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 20.03.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Абрамченко Т.А., зареєстровано за № Н-1802, ОСОБА_3 діючої від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 продали а ОСОБА_10 купила квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 20.03.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Адамовою Л.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1029, ОСОБА_11 , що діє особисто за себе і за свою неповнолітню дочку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продали, а ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_3 .

Відповідно до правочину про відмову від договору дарування квартири від 18.04.2012 року, посвідченого державним нотаріусом ХДНК, зареєстрованого в реєстрі за № 275, вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_9 відмовились від посвідченого 04.04.2005 року Шостою ХДНК та зареєстрованого в реєстрі за № 1-518 договору дарування квартири АДРЕСА_3 .

Відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова від 15.06.2009 р., справа № 2-1034/09/17, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_9 , треті особи: ОСОБА_3 , державний нотаріус 6 ХДНК Вєтрова Л.О. про визнання недійсним договору дарування, - в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Предметом позову в вказаній справі було визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_3 .

Відповідно до мотивувальної частини вказаного рішення зазначено про те, що позивач ОСОБА_2 посилалась на те, що: "вважає, що їй в квартирі повинна належати якась частина, оскільки вона має на це право".

Відповідно до копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 13.04.2018 р. за № 120502878 вбачається, що квартира АДРЕСА_3 , на праві приватної власності з 15.05.2012 року належить ОСОБА_3 ні підставі договору купівлі-продажу, р. № 1029, 20.03.1997 р., адамовою Л.А., приватним нотаріусом ХМНО, р. № 2-96, 18.04.2012, правочин про відмову від договору дарування, посвідчений 6-ю ХДНК.

Відповідно до копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 13.04.2018 р. за №120503618 вбачається, що за особою з РНОКПП НОМЕР_3 ( ОСОБА_2 ), на праві приватної власності нерухоме майно не зареєстровано.

Згідно до звіту про оцінку майна від 15.02.2018 року вартість квартири за адресою: АДРЕСА_3 , становить 514518,00 грн.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 дала свідчення про те, що придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . Вартість купівлі вказаної квартири на той час склала 12000 дол. США. Коли конкретно повідомила доньці ОСОБА_2 про те, що остання була співвласницею квартири АДРЕСА_1 , не пам`ятає. Проте зазначає про те, що останній було відомо про це, ще задовго до 2017 року. Для надання дозволу на продаж квартири від імені доньки ОСОБА_2 зверталась до відповідного органу опіки та піклування. Про те, що вона повинна була оформити рівноцінну частку у праві власності на набуте майно на ім`я доньки ОСОБА_2 , на той час, їй відомо не було. В 2005 році оформила договір дарування на доньку ОСОБА_9 у зв`язку з тим, що вона в той час хворіла. Чоловік після продажу квартири АДРЕСА_1 , отримав вартість 1/5 частки квартири в розмірі 3500 дол. США. В 2009 році розірвала договір дарування з донькою ОСОБА_9

В судовому засіданні свідок ОСОБА_2 дала свідчення про те, що її мати ОСОБА_3 почала говорити про те, що вижене її з дому, а потім також говорила про те, що квартиру подарує сестрі ОСОБА_9 Внаслідок цього, вона звернулась до юристів, та в 2017 році дізналась від батька про те, що їй належить право на частку в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 . Також зазначає, що з народження в 1988 році проживала в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , разом з: матірю ОСОБА_3 , батьком ОСОБА_5 , сестрою ОСОБА_9 та дідусем ОСОБА_13 Коли їй виповнилось дев`ять років батько з матір`ю розлучились, та матір продала квартиру. Після цього вони стали проживати в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , та мешкає до наступного часу. З першого по дев`ятий клас навчалась в школі-інтернаті. Після закінчення школи в неї почались конфлікти з матір`ю та вона рано вийшла заміж. Після свого розлучення знову переїхала жити до матері. Про те, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 , придбана на ім`я матері їй нічого відомо не було. Зазначає про те, що вона зверталась до матері ОСОБА_3 з проханням надати документи на квартиру, проте остання їй відмовляла.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 дав свідчення про те, що перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 від якого в них народилась донька ОСОБА_2 Зазначає про те, що в 2017 році до нього зателефонувала донька ОСОБА_2 та повідомила йому про те, що розлучилась з чоловіком та живе зараз з матір`ю, проте з матір`ю в неї відносини не складаються.

Приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії рішення Київського районного суду м. Харкова від 15.06.2009 р., справа № 2-1034/09/17 вбачається, що позивачу ОСОБА_2 , на момент звернення до суду було відомо про порушення її прав, як співвласника.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України закріплено кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що про обставини можливого порушення її прав їй стало відомо в 2017 році.

Підстав для поновлення строку звернення до суду, у зв`язком з пропуском строку позовної давності, суд не вбачає.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 4 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

Приписами ч.ч. 2, 3, 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачем по справі заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до вимог позивача з тих підстав, що про можливе порушення її прав вона дізналась задовго до 2017 року, на підтвердження чого посилаються, з поміж іншого, на рішення Київського районного суду м. Харкова від 15.06.2009 р., справа № 2-1034/09/17 у справі за позовом ОСОБА_2

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 з підстав пропуску нею строку звернення до суду, та відсутності підстав для його поновлення.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ЦК 386 України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 263, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 01 липня 2019 року.

Суддя І.В. Ніколаєнко