Ухвала

05 липня 2019 року

м. Київ

справа № 2-508/2007

провадження № 61-6114ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Львівської області від 24 грудня 2007 року у справі

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , організації торговельно-виробничих процесів товариства з обмеженою відповідальністю «Ярмарх», ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Журомська Майя Вікторівна, Львівське обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», про визнання договору дійсним, визнання права власності на об`єкт нерухомого майна, визнання договору недійсним, усунення перешкод

у здійсненні права власності,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Львівської області від 24 грудня 2007 року.

Ухвалою Верховного Суду від 17 серпня 2018 року касаційну скаргу

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Львівської області від 24 грудня 2007 року повернуто заявнику.

У березні 2019 року до Верховного Суду представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 повторно подано касаційну скаргу на вказане судове рішення з пропуском строку на касаційне оскарження, встановленого частиною першою статті 325 ЦПК України (у редакції, чинній на час ухвалення рішення, що оскаржується).

Ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2019 року вказана касаційна скарга була залишена без руху із наданням строку до 10 травня 2019 року, який

не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали, для усунення недоліків, у зв`язку з тим, що касаційна скарга подана заявником з пропуском строку на касаційне оскарження зазначеного судового рішення, а підстави пропуску цього строку, наведені заявником, визнані судом неповажними.

Заявнику було роз`яснено право направлення до суду касаційної інстанції заяви про поновлення строку на касаційне оскарження, в якій необхідно навести підстави для його поновлення та надати відповідні докази на їх підтвердження.

У травні 2019 року заявником на виконання вимог ухвали суду від 05 квітня 2019 року направлено до суду касаційної інстанції заяву від 10 травня 2019 року про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Апеляційного суду Львівської області від 24 грудня 2007 року.

Процесуальний строк може бути поновлений, якщо суд знайде підстави для його поновлення.

Заява про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження мотивована тим, що ОСОБА_1 зі слів її чоловіка ОСОБА_9 було відомо про отримання орендної плати від оренди приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник зазначає, що вона та її чоловік ОСОБА_9 у 2011 році переїхали

на постійне місце проживання у США, з того часу ОСОБА_7 частину належної ОСОБА_1 та ОСОБА_9 . орендної плати віддавав матері ОСОБА_9 , про що ОСОБА_1 було достовірно відомо.

У заяві про поновлення строку на касаційне оскарження вказано, що у березні 2017 року право власності приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстровано за ОСОБА_3 , а 01 вересня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 укладено договір оренди цього приміщення.

Заявник вказав, що з того часу, як перестала поступати орендна плата за приміщення, ОСОБА_1 дізналась про порушення своїх прав власника.

Земельна ділянка під приміщенням магазину до цього часу зареєстрована

на праві спільної часткової власності в рівних частинах

за ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8

Прибувши в Україну у червні 2018 року, через майже дев`ять місяців з моменту укладення нового договору оренди спірного приміщення, ОСОБА_1 уклала договір про надання правової допомоги від 02 липня 2018 року. Рішення Апеляційного суду Львівської області від 24 грудня 2007 року отримано представником ОСОБА_1 20 липня 2018 року.

Наведені особою, яка подала касаційну скаргу, підстави для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними, виходячи із наступного.

Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя (статті 63, 65 Сімейного кодексу України).

Доводи заявника про те, що вона зі слів чоловіка ОСОБА_9 знала про укладення у 2005 році договору оренди приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , однак не знала про розгляд у 2007-2008 роках судом спору відносно цього приміщення, в якому ОСОБА_9 виступав відповідачем (його представник приймав участь у розгляді справи у суді першої та апеляційної інстанції), подавав касаційну скаргу на рішення суду апеляційної інстанції, суд оцінює критично.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 24 грудня 2007 року було предметом перегляду Верховного Суду України у касаційному порядку (ухвала від 12 травня 2008 року) та у зв`язку із винятковими обставинами (рішення від 22 лютого 2012 року).

Вказані обставини не можуть свідчити про поважність причин пропуску ОСОБА_1 строку на касаційне оскарження рішення Апеляційного суду Львівської області від 24 грудня 2007 року і бути підставою для поновлення цього строку, оскільки заявник не довела, що вона на протязі більш ніж десяти років не могла дізнатись про судове рішення, на яке подано касаційну скаргу.

При цьому суд враховує, що ОСОБА_1 стверджувала, що про порушення своїх прав дізналась у вересні 2017 року, представник заявника отримав в суді 20 липня 2018 року копію рішення Апеляційного суду Львівської області від 24 грудня 2007 року, а з цією касаційною скаргою звернувся до Верховного Суду у березні 2019 року.

Надавши оцінку доводам заяви про поновлення строку

на касаційне оскарження, суд вважає, що наведені в ній обставини не свідчать про наявність підстав для поновлення ОСОБА_1 строку на касаційне оскарження рішення суду, право на оскарження якого було у 2008 році було реалізовано її чоловіком ОСОБА_9 , який є учасником цього процесу.

Таким чином, заявником не доведено наявності поважних причин недотримання процесуального строку, передбаченого на касаційне оскарження, які б могли слугувати підставою для його поновлення.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави, підтверджені доказами. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення.

Безпідставне поновлення через значний проміжок часу строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, може бути визнано порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Обставин, які б могли виправдати втручання у принцип остаточності судового рішення, ухваленого більше десяти років потому, виправдовували б фактично повторний перегляд цього рішення у касаційному порядку за касаційної скаргою іншого з подружжя, який не був стороною у спорі, судом у цій справі не встановлено.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави визнані судом неповажними.

Керуючись статтям 185, 393, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Підстави для поновлення строку на касаційне оскарження рішення Апеляційного суду Львівської області від 24 грудня 2007 року, наведені представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у заяві про поновлення строку на касаційне оскарження, визнати неповажними.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Львівської області від 24 грудня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , організації торговельно-виробничих процесів товариства з обмеженою відповідальністю «Ярмарх», ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Журомська Майя Вікторівна, Львівське обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», про визнання договору дійсним, визнання права власності на об`єкт нерухомого майна, визнання договору недійсним, усунення перешкод у здійсненні права власності.

Додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Синельников