Справа № 128/3556/18

РІШЕННЯ
Іменем України
02.07.2019 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді - Саєнко О.Б., при секретарі Бутіній Г.В.,
без участі сторін та їх представників,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниця Вінницької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, -

УСТАНОВИВ:

19.12.2018 до Вінницького районного суду Вінницької області із позовом звернувся ОСОБА_1 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Позов позивачем умотивовано тим, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 27.08.2019 року по справі №128/1850/18 встановлено факт загибелі ОСОБА_2 (сина позивача), як пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби 20.09.2015 року поблизу с. Новотошківка Попаснянського району Луганської області, Україна, наслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.
Позивач вважає, що внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України натериторії Луганської області було порушено невід`ємне право на життя його сина ОСОБА_2 .
Вказує, що загальновідомим є той факт, що в лютому 2014 року розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України, в наслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей України.
Зазначає, що силові дії Російської Федерації, що тривають з 20.02.2014 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів «а», «Ь», «с», «d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14.12.1974 року.
Вважає, що в результаті зазначених подій йому завдано значної моральної шкоди, оскільки внаслідок втрати сина , який загинув в результаті військової агресії Російської Федерації проти України, а також, з огляду на особливий цинізм, з яким Російською Федерацією порушуються основоположні права й свободи людини в Україні, позивач відчуває безперервний, невгамовний душевний біль та страждання, постійно відчуває розчарування. Через загибель ОСОБА_2 , він втратив сенс життя та віру в майбутнє, він постійно відчуває страждання від втрати рідної людини, що не дає йому можливості нормально спілкуватись з оточуючими, працювати та підтримувати нормальний спосіб соціального життя.
Вважає, що безпосереднім суб`єктом, внаслідок дій якого йому завдана моральна шкода, є Російська Федерація, її Збройні Сили, а також створені нею військові формування, які підтримуються, спонсоруються та фактично керуються Російською Федерацією та мають на озброєнні засоби, використання яких становлять підвищену небезпеку для оточуючих.
Просить суд стягнути з Російської Федерації його на користь моральну шкоду у розмірі 1 897 536,36 гривень, що є еквівалентом 60 000, 00 євро за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання позову.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, представник позивача ОСОБА_3 надала суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність та у відсутність позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, заперечує проти винесення заочного рішення.

Представник відповідача - двічі до судового засідання не з`явився, по невідомим суду причинам, про час, дату та місце проведення судових засідань повідомлявся належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи до суду представник відповідача не надав.

Відповідно до положень п.п.1, 2, 4 ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов; відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, враховуючи думку представника позивача по справі, яка заперечувала проти заочного розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача та відповідача, на підставі ч.1 ст. 223 ЦПК України , ухваливши рішення на підставі наявних у справі доказів.

Вивчивши позов, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 10.09.1977 між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с.12).

В період шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.13).

02.10.2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 призвано на військову службу за контрактом до лав Збройних Сил України. Згіднонаказу командира 24 окремої бригади від 02.10.2014 року № 75-РС військову службу ОСОБА_2 проходив на посаді гранатометника 2-го механізованого взводу 1-ї механізованої роти 1-го механізованого батальйону у складі військової частини польова пошта НОМЕР_1 . Загинув ОСОБА_2 20.09.2015 року в результаті множинних осколкових поранень голови з ушкодженням головного мозку при розриві міни, внаслідок дій, передбачених законом та воєнних операцій, в ході проведення антитерористичної операції у Луганській області Попаснянського району с. Новотошківка, про що свідчать витяг з наказу від 15.10.2015 року № 245 (а.с. 14); довідка від 09.12.2016 № 119, видана ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 15); сповіщення про смерть (загибель) від 15.10.2015 року з ВЧ польова пошта НОМЕР_1 (а.с. 17); лікарське свідоцтво про смерть № 418 від 22.09.2015 (а.с. 20); довідка про причину смерті (а.с. 19); копія свідоцтва про смерть 20.09.2015 року ОСОБА_2 (а.с. 20); витяг з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (а.с. 21).
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 27.08.2018 установлено юридичний факт загибелі сина ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби 20 вересня 2015 року поблизу с. Новотошківка, Попаснянського району Луганської області України, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України (а.с.22-24).

Відповідно до ч.5 ст.83 ЦПК обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Згідно з ч. 2 ст. 2 ЦК учасниками цивільних відносин є, зокрема: іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Отже, виходячи з установленого рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 27.08.2018 у цивільній справі №128/1850/18 юридичного факту, суд приходить до висновку, що безпосереднім суб`єктом, внаслідок дій якого позивачу завдано шкоди, є Російська Федерація.

Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.6 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією.

Відповідно до ст.22 ЦК особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.

Згідно з ст.23 ЦК моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.3, 9) N 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як слідує зі ст.ст.1167, 1168 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: в т.ч. у випадках, встановлених законом. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Право на життя передбачені Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ІУ Женевською конвенцією 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, розділу ІІ Конституції України.

Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум (п.1, 2), Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі 01 серпня 1975р., договори укладені між Україною та Росією в т.ч. про українсько-російський державний кордон, Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст..2 Статуту ООН.

При вирішенні вимог позивача, суд також застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі Луізідоу проти Турецької Республіки (CASE OF LOIZIDOU v.TURKEY (Article50), (40/1993/435/514) 28 July 1998), згідно якого вирішено зобов`язати сплатити компенсацію позивачу, зокрема й за моральні страждання через незаконну окупацію частини Кіпру турецькими Збройними Силами.
Позивач обґрунтовує завдану йому відповідачем моральну шкоду, яку він оцінює у 60000 Євро , тим, що внаслідок втрати сина, який загинув в результаті військової агресії Російської Федерації проти України він відчуває безперервну, невгамовну душевну біль та страждання, він втратив душевний спокій, постійно відчуває незахищеність та розчарування від втрати рідної людини, що не дає йому можливості нормально спілкуватись з оточуючими, працювати та підтримувати нормальний спосіб соціального життя.
Враховуючи те, що позивачем наведені та обґрунтовані належними, достатніми та допустимими доказами наявність вини відповідача у завданні йому моральної шкоди через загибель сина внаслідок збройної агресії, а відповідачем не надано суду жодних доказів у спростування доводів позивача, тому суд приходить до висновку, про задоволення позову у повному обсязі у розмірі 1 897 536 гривень 36 копійок, що є еквівалентом 60 000 євро за офіційним курсом Національного Банку України станом на 19.12.2018 на день подачі позову до суду.
Також, суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст.263- 265, 280-282 ЦПК, Суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України,- задовольнити.

Стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , моральну шкоду у розмірі 1 897 536 (один мільйон вісімсот дев`яносто сім тисяч п`ятсот тридцять шість ) гривень 36 ( тридцять шість) копійок, що є еквівалентом 60 000, 00 євро за офіційним курсом Національного Банку України станом на 19.12.2018 на день подачі позову до суду.
Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти дні з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 02.07.2019.

Суддя: