ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3007/19 Справа № 196/501/18 Суддя у 1-й інстанції - Зубій А. В. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Селянського (фермерського) господарства Сяйво на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2018 року по справі за позовом Селянського (фермерського) господарства Сяйво до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про визнання договору оренди землі поновленим , -

В С Т А Н О В И Л А:

11 квітня 2018 року С(Ф)Г Сяйво звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору оренди поновленим. Просило визнати договір № 24 від 16 серпня 2010р, укладений з ОСОБА_1 оренди землі, площею 4,9100 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) - поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, вирішити питання судових витрат (а.с.2-5).

Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2018 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 (а.с.42).

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 )Г Сяйво про визнання договору оренди землі № 24 від 16.08.2010р., укладеним з ОСОБА_1 поновленим, - відмовлено (а.с.137-142).

В апеляційній скарзі СФГ "Сяйво" просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідно до п.3.2 договору, якщо до моменту закінчення строку дії, жодна із сторін не заявить про його припинення шляхом надсилання відповідного повідомлення іншій стороні, договір вважається продовженим на такий самий строк, на тих самих умовах, сторони на власний розсуд врегулювали відносини щодо продовження строку дії договорів як це передбачено ст.764 ЦК України; законодавство України не містить імперативної норми щодо обов`язкового способу направлення додаткової угоди листом з повідомлення; договори оренди землі підписано сторонами 20 січня 2011 року, що свідчить про досягнення згоди з усіх істотних умов і є моментом укладення договорів, договори діють з моменту підписання; відповідачі не заперечували проти добросовісного виконання позивачем укладених договорів оренди.

ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити апеляційну скаргу СФГ "Сяйво" без задоволення, рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2018 року залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серія НОМЕР_2 виданого 24.01.2006 року Царичанською районною державною адміністрацією, являється власником земельної ділянки площею 4,910 га, розташованої на території Прядівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області (а.с.15).

16 серпня 2010 року між ОСОБА_3 )Г "Сяйво" та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,910 га, терміном на 5 років з моменту його державної реєстрації. Державна реєстрація зазначеного договору здійснена 24 листопада 2011 року (а.с.10-11).

Умовами договору (п.п.3.1, 3.2) передбачено, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. Якщо до моменту закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не заявить про його припинення шляхом надсилання відповідного поштового повідомлення іншій стороні, цей договір вважається продовженим на такий самий строк на тих самих умовах.

19 вересня 2016 року між ПП ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір оренди належної їй земельної ділянки строком на 10 років (а.с. 53-54).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та недоведеності, прийшовши до висновку, що позивач у встановлений законом та договором строк, а саме не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі, до відповідача ОСОБА_1 з приводу поновлення дії договору не звертався; позивач не уклав з власником земельної ділянки ОСОБА_1 додаткової угоди про поновлення договору оренди землі та не надав суду доказів відмови чи зволікання відповідача ОСОБА_1 в укладенні такої додаткової угоди, тому не скористався своїм переважним правом на поновлення договору оренди землі. Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що спірний договір оренди земельної ділянки діє з моменту його державної реєстрації, ст. 33 Закону України Про оренду землі підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки зміни до вказаної статті набрали чинності 12.03.2011 року та діяли на момент реєстрації договору і є обов`язковими для виконання сторонами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Частиною 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України Про оренду землі.

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються ст. 33 Закону України Про оренду землі, яка фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди землі.

Так, відповідно до ч. 1-5 ст. 33 цього Закону (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частинами 8 та 9 ст. 33 Закону України Про оренду землі передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою ч. 1 ст. 777 ЦК України.

Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена ч. 1 ст. 33 Закону України Про оренду землі, можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

Отже, для застосування ч. 1 ст. 33 Закону України Про оренду землі та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами 2-5 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень на поновлення договору оренди землі.

Частиною 6 ст. 33 Закону України Про оренду землі передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України Про оренду землі, необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що 24.11.2011 року час державної реєстрації договору оренди земельної ділянки №24 від 16.08.2010 року вже діяли зміни до ст. 33 Закону України Про оренду землі, які набрали чинності 12.03.2011 року, тому при реалізації позивачем переважного права на оренду підлягали застосуванню саме вимоги ст. 33 Закону України Про оренду землі.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір оренди землі підписано сторонами 16.08.2010 року, що свідчить про досягнення згоди з усіх істотних умов і є моментом укладення договору, договір діє з моменту підписання, колегія суддів до уваги не приймає, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.125,126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно із ч. 5 ст. 6 Закону України Про оренду землі право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Статтею 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми.

Разом з тим цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Виходячи з положень ст. 638 ЦК України, ст. 125,126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 13.06.2016 року у справі № 6-643цс16.

Виходячи з викладеного, на час державної реєстрації 24.11.2011 року договору оренди земельної ділянки № 24 від 16.08.2010 року п.3.2 спірного договору, яким передбачено, що якщо до моменту закінчення строку дії договору жодна із сторін не заявить про його припинення шляхом надсилання відповідного повідомлення іншій стороні, договір вважається продовженим на такий самий строк, на тих самих умовах не відповідав процедурі переважного права на поновлення договорів оренди землі, передбаченої ст. 33 Закону України Про оренду землі, зміни до якої набрали чинності 12.03.2011 року, тому вказаний пункт спірного договору не є підставою для поновлення спірного договору оренди землі.

Посилання апелянта на те, що законодавством не передбачено та не вимагається надсилання листів-повідомлень рекомендованими, цінними та/або з повідомленнями про вручення поштовими відправлення є непереконливими, оскільки ст. 33 Закону України Про оренду землі містить імперативну вимогу про повідомлення орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк, з доданням до листа-повідомлення проекту додаткової угоди. Належним доказом отримання листа-повідомлення та додаткової угоди є повідомлення про їх вручення орендодавцю, яких матеріали справи не містять.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не заперечував проти добросовісного виконання позивачем укладеного договору оренди спростовуються встановленими судами обставинами справи та матеріалами справи, так з відзиву представника відповідача вбачається, що відповідач вказував на те, що з моменту закінчення дії спірного договору орендну плату відповідач ОСОБА_1 не отримувала, належних доказів отримання відповідачем орендної плати після закінчення дії спірного договору позивач суду не надав.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не дотримався встановленої ст. 33 Закону України Про оренду землі процедури і строків реалізації переважного права на поновлення договору оренди землі, а тому обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог.

Згідно з ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства Сяйво залишити без задоволення.

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: