РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/5586/17

пр. № 2/759/420/19

21 жовтня 2019 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Величко Т.О.,

за участю секретаря судового засідання Штанько В.О.,

розглянувши у підготовчому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третю особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради, третю особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

З урахуванням уточненої відповідно до заяви від 26.01.2019 р. позовної вимоги, просить визнати право власності на нежитлову будівлю, склад літера Г, площею 53,5 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , за набувальною давністю, позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 25.04.2005 р. є власником майнового комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з адміністративно-складських споруд - літери А, Б, В, та фактичним володільцем нежитлової споруди складської будівлі літера Г, яка розташована на одній земельній ділянці разом з майновим комплексом, але яку не було включено до предмету угоди (правочину), на підставі якої у позивача виникло право власності на майновий комплекс.

Позивач зазначала, що для упорядкування правового статусу стану фактичного володіння нею складською будівлею літера Г, вона здійснювала заходи щодо розшуку титульного власника цієї нерухомості, але, у зв`язку з тим, що цей власник на протязі усіх 12 років (на момент звернення з позовом до суду) - часу володіння нею майновим комплексом, взагалі не проявляв будь-якої зацікавленості щодо цього об`єкту нерухомості, вона не мала можливостей укласти будь-який правочин, спрямований на набуття нею речових прав на це нерухоме майно, або упорядкувати правовий режим такого фактичного володіння іншим способом, та отримати відповідні правовстановлюючі документи на цю нерухомість. Станом на момент звернення позивача з позовом до суду, право власності на цей об`єкт нерухомості не було зареєстровано за жодним суб`єктом права власності, а сама ця нерухомість взагалі не мала статусу об`єкту будь-якого зареєстрованого речового права на нього.

Одночасно позивач вказувала, що для запобігання руйнування (знищення) цього нерухомого майна, втрати ним його корисних властивостей, вона була вимушена вживати заходи по збереженню його цілісності, та нести витрати на його утримання в належному стані, що у сукупності з об`єктивними оцінками добросовісності заволодіння нею цим нерухомим майном, відкритості та безперервності такого фактичного володіння у строк, більший ніж 10 років, надає їй законні підстави для набуття права власності на це нерухоме майно в порядку статті 344 ЦК України за набувальною давністю.

Ухвалою суду від 19.05.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 31.08.2017 року справу прийнято до провадження судді Величко Т.О. Ухвалою суду від 13.03.2018 року позов залишено без руху. Ухвалою суду від 17.04.2018 року продовжено розгляд справи. Ухвалою суду від 05.02.2019 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Ухвалою суду від 02.09.2019 року закрито підготовче провадження у справі, та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.10.2019 року.

Позивач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник позивача в судове засідання з`явився, підтримав позов, та надав пояснення, що по суті зводяться до викладеного в позовній заяві та уточненнях до неї, та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач Київська міська рада, повідомлена належним чином про день, час та місце розгляду справи, свого представника в суд не направила, про причини не направлення представника для участі в судовому засіданні не повідомила, надав відзив на позовну заяву редакції від 11.04.2017 року ( а.с.81-84 т.1) правом на подання відповідних заяв по суті справи не скористалася.

Третя особа, повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі в судових засіданнях, та письмові пояснення щодо відсутності у нього будь-яких заперечень проти задоволення позовних вимог ( а.с.31-32 ,36-40 т.2).

Суд, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та третьої особи.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом встановлено, що 25.04.2005 року позивач ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу майнового комплексу придбала у приватну власність майновий комплекс загальною площею 2241,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та складається з адміністративно-складських споруд - літери А, Б, В. Договір купівлі - продажу майнового комплексу від 25 квітня 2005 року було посвідчено 25.04.2005 року приватним нотаріусом Щербак Т.В. за №4885. Право приватної власності позивача на майновий комплекс було зареєстровано 15.06.2005 року в Київському міському БТЇ за реєстровим № 1055-з в реєстровій книзі 21з-161( а.с.8-9 т.1).

Згідно з відомостями з «Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна» № 117177435 від 15.03.2018 року (а.с.96-97 т.1) та № 153829180 від 24.01.2019 року (а.а.130-131 т.1) позивач залишається власником майнового комплексу загальною площею 2241,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з адміністративно-складських споруд - літери А, Б, В, на момент звернення з позовом до суду та розгляду цивільної справи.

Згідно з відомостями технічного паспорту вул . Якутська, 6, м. Київ, р-н Святошинський, з відміткою «Погашено», складеного за наслідками первинної інвентаризації від 30.07.2004 року, на момент проведення первинної інвентаризації майновий комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , включав до свого складу окрім адміністративно-складських споруд в літерах А, Б, В, нежитлову будівлю - склад літера Г, площею 53,5 кв.м., яка має усі властивості індивідуально визначеного об`єкту нерухомого майна, власника якого під час інвентаризації не було встановлено (а.с. 132-172).

Згідно з відомостями технічного паспорту АДРЕСА_1 , з відміткою «Погашено», складеного за наслідками поточної інвентаризації від 30.03.2005 року, на момент проведення поточної інвентаризації майновий комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , включав до свого складу окрім адміністративно-складських споруд в літерах А, Б, В, нежитлову будівлю - склад літера Г, площею 53,5 кв.м., власника якої під час інвентаризації не було встановлено, та яка має усі властивості індивідуально визначеного об`єкту нерухомого майна, зокрема: об`єкт було збудовано на цегляному фундаменті; він підключений до інженерних мереж - має електричне освітлення у приміщеннях будівлі; має фізичний покажчик площі основи - 61,1 кв.м.; має фізичний покажчик висоти - 3,2 м.; має розрахунковий покажчик об`єму - 196 куб. м.; актуальне значення покажчика загальної площі приміщень цієї будівлі за внутрішнім обміром - 53,5 кв.м. (а.с.132-172).

Відповідно до інформації з інформаційної довідки Київського бюро технічної інвентаризації від 15 серпня 2016 року НЖ-2016 № 2534, складеної на підставі матеріалів поточної інвентаризації від 30.03.2005 року, на території майнового комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , окрім будівель в літерах А, Б, В, знаходиться нежитлова будівля літера Г.( а.с.11-13).

Відповідно до інформації зі Звіту про незалежну оцінку майна від 11.05.2017 року, нежитлова будівля літера Г, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , має властивості індивідуально визначеного об`єкту нерухомого майна, зокрема, вартість без урахування ПДВ у розмірі - 298700 грн.(а.с.31-66т.1).

Судом встановлено, що позивач зверталася 14.02.2017 року до Київської міської ради із клопотанням про відчуження на її користь нежитлової будівлі літера Г, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14т.1).

Як вбачається із відповіді Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації за № 107-08/В-1755-1404 від 06.03.2017 року, позивачу було відмовлено, оскільки на момент її звернення у Київської міської радине було жодних прав на цю будівлю (а.с.15 т.1).

На підставі інформації з відповіді Фонду державного майна України (вхідний регістр № 171 від 26.03.2019 року), судом встановлено,що нежитлова будівля літера Г, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , не відноситься до об`єктів державної власності (а.с.21 т2.

На підставі інформації з відповіді на адвокатський запит Департаменту комунальної власності міста Києва (вихідний регістр № 062/06/10-5318 від 07.06.2019 року), судом встановлено, що нежитлова будівля літера Г, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , не відноситься до об`єктів комунальної власності (а.с41-42 т.2).

Таким чином, з наведених вище встановлених обставин та здобутих судом з часу подання даного позову письмових доказів вбачається, що позивач ОСОБА_1 добросовісно у 2005 році набула у фактичне володіння об`єкт нерухомості - нежитлову будівлю, склад літера Г, площею 53,5 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , право власності на яку на той час не було зареєстровано за жодним суб`єктом права власності, а сам цей об`єкт нерухомості до теперішнього часу взагалі не має статусу об`єкта будь-якого зареєстрованого речового права на нього, та продовжує на протязі 14 років відкрито, безперервно володіти та користувався ним, утримувати в належному стані, а тому суд вважає, що в розумінні ст. 344 ЦК України позивач набула права власності на вказану нерухомість за набувальною давністю.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду.

Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє чужим майном незаконно, не знає про обставини, у зв`язку з яким виникло володіння чужим майном і які не залишали сумніву в правомірності набуття майна. Володілець за давністю є незаконним володільцем. Тому становлення добросовісності залежить від підстав набуття майна.

За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений у Кодексі строк, що розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає 10 років.

Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом означеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов`язку повернути річ власнику, а також йому не пред`являвся правомочною особою позов про повернення майна.

Вищенаведене узгоджується з правовою позицію Великої Палати Верховного Суду щодо інституту набувальної давності, викладеною за текстом постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (номер судового рішення в ЄДРСР82095858).

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про столицю України - місто - герой Київ» місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні у місті ради (у разі їх утворення) та їх виконавчі органи.

Дослідивши зібрані докази по справі та надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи те, що позивач володіє достатнім обсягом правосуб`єктності, який забезпечує йому можливість набути у власність об`єкт нерухомості, а нежитлова будівля - складська споруда літера Г, площею 53,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , має усі властивості законного індивідуально визначеного об`єкта нерухомого майна, та які не дозволяють це майно віднести до будь-якої категорії об`єктів цивільного обігу, обіг яких обмежено, або заборонено, та не знаходиться у державній або комунальній власності, та взагалі не має статусу об`єкта будь-якого зареєстрованого речового права на нього, а встановлені судом обставини набуття позивачем у фактичне володіння цього майна свідчать про їх добросовісність, а саме володіння ним здійснювалося на протязі 14 років відкрито, та безперервно, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, які відповідно до ст.ст. 80, 81 ЦПК України представник позивача довів, надавши беззаперечні докази в підтвердження та обґрунтування останніх, а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами, Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ»; ст.ст. 328, 344 ЦК України; п.п.9, 11, 13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України, суд -

Керуючись ст.3,10-13,76-81,141,259-268,345 ЦПК України, ст. 344 ЦК України, суд

ухвалив:

Визнати за ОСОБА_1 , номер особистої картки платника податків НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на нежитлову будівлю (склад), позначену на технічному паспорті під літерою "Г" площею 53,5 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Ріщення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з часу проголошення.

Суддя Т.О. Величко