КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року місто Київ

Справа 761/14878/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7153/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Іванченко М.М., Рубан С.М.,

секретар судового засідання Гордійчук Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року (у складі судді Савицького О.А., повний текст рішення виготовлений 01 березня 2019 року)

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою, -

ВСТАНОВИВ:

20.04.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , згідно з яким просив суд: встановити наступний порядок користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: в користування ОСОБА_1 виділити кімнату площею 14,0 кв.м. з балконом 2,0 кв.м.; в користування ОСОБА_2 виділити кімнату площею 18,8 кв.м.; у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити: кухню 8,6 кв.м., ванну кімнату 3,3 кв.м., вбиральню 1,5 кв.м., коридор 9,0 кв.м., вбудовану шафу 0,5 кв.м.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 28.08.2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками по Ѕ частині квартири АДРЕСА_2 .

Разом з тим, оскільки сторони не досягли згоди щодо порядку користування вказаною квартирою, яка є їх спільною частковою власністю, позивач просить суд позов задовольнити.

Ухвалою від 16.05.2018 року відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 06.11.2018 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

25.02.2019 року до суду надійшла заява відповідача про залучення до участі в справі в якості третіх осіб законних представників співвласника квартири ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

В судовому засіданні, 27.02.2019 року, судом було постановлено усну ухвалу про відмову в задоволенні вказаного клопотання з підстав, передбачених ч. 1 ст. 53 ЦПК України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість вказаного судового рішення та невідповідність вимогам ст. 263 ЦПК України.

Вказує, що суд, відмовляючи у позові, прийшов до висновку, що запропонований позивачем порядок користування квартирою порушує право власності малолітнього ОСОБА_4 , що відповідно договору дарування від 29.01.2019 року є власником 1/10 частки квартири.

Вважає, що суд не дав належного правового обґрунтування своїм висновкам.

Так, суд відмовив у залученні до участі у справі ОСОБА_4 , обґрунтовуючи це тим, що дана справа не стосується його законних прав та інтересів. А потім прийняв рішення про відмову у позові у зв`язку з тим, що вимоги позивача зачіпають права та інтереси ОСОБА_4 Зазначене вказує на те, що судом невірно були встановлені обставини справи та надано невірну оцінку обставинам справи.

Посилається, що факт укладення договору дарування не повинен був братися судом до уваги під час прийняття рішення по справі, оскільки такий правочин є фіктивним та суперечить ст. 717 та ст. 358 ЦК України.

Вказує, що судом не було виконано повного та всебічного розгляду справи. Так, якщо у суду були сумніви щодо справедливості часток, суд вправі був призначити експертизу та з врахуванням висновку експерта прийняти законне рішення. Так само вправі задовольнити позов частково. Також виділити відповідачу ( ОСОБА_2 ) та її внуку одну кімнату на двох, враховуючи розмір частки малолітнього ОСОБА_4 (лише 1/10 частини квартири) та враховуючи запропонований ОСОБА_1 порядок поділу.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач доводи скарги підтримав.

Відповідач та третя особа, залучена на стадії апеляційного розгляду заперечували проти задоволення скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Cудом встановлено, що відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 28.08.2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками по Ѕ квартири АДРЕСА_2 (надалі - квартири).

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, 29.01.2019 року між відповідачем та ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , які діяли в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , було укладено договір дарування, за умовами якого ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_4 1/10 частку квартири.

Тобто, судом було встановлено, що співвласниками спірної квуартири є три особи.

Згідно з ч. 1 ст. 355 та ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

При цьому, відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як вбачається з зі змісту позовних вимог, позивач просив суд встановити наступний порядок користування квартирою: в користування ОСОБА_1 виділити кімнату площею 14,0 кв.м. з балконом 2,0 кв.м.; в користування ОСОБА_2 виділити кімнату площею 18,8 кв.м.; у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити: кухню 8,6 кв.м., ванну кімнату 3,3 кв.м., вбиральню 1,5 кв.м., коридор 9,0 кв.м., вбудовану шафу 0,5 кв.м.

Однак, враховуючи встановлені обставини справи, запропонований позивачем порядок користування квартирою з виділенням окремим співвласникам, а саме: йому та відповідачу окремих житлових кімнат порушить права іншого власника квартири - малолітнього ОСОБА_4 , що, в свою чергу, є порушенням ст. 319 ЦК України.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встанволеними є доведеними.

Висновок суду про неможливість задоволення заявлених позовних вимог, без врахування інтересів третього співвласника- неповнолітнього ОСОБА_4 та порушення його прав відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що укладений договір дарування є фіктивним, а тому він не повинен враховуватись, колегія суддів не приймає з огляду на недоведеність таких обставин, відсутності судового рішення , яким би були встановлені такі обставини.

Доводи скарги про те, що суд повинен був виділити в користування відповідача та її онука більшу кімнату, а позивачу меншу кімнату, також не ґрунтуються на Законі, оскільки відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданою відповідно до цього Кодексу. в межах заявлених нею вимог.

Позивач в установленому законом порядку, вимог до неповнолітнього співвласника не заявив. Залучення батьків ОСОБА_8 в якості третьої особи, не звільняла позивача від обов`язку збільшити заявлені позовні вимоги з метою врахування та дотримання прав третього співвласника квартири.

Апеляційний суд, також відповідно ст. 367 ЦҐПК України, розглядає справу в межах заявлених в суді першої інстанції вимог.

Доводи скарги в частині порушення судом прав позивача на житло також є недоведеними з огляду на те, що в судовому засіданні апеляційного суду позивач визнав. що йому на праві власності в м. Києві належить іще одна квартира, проте він не бажає в ній проживати, а буде використовувати з метою отримання прибутку.

Інші доводи скарги висновків суду не спростовують та є фактично повторенням доводів позовної заяви, яким суд у своєму рішенні дав належну правову оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: