Житомирський апеляційний суд
Категорія 6 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 295/17812/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Асккорд», ОСОБА_3 , за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака Віктора Ярославовича, реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції про витребування майна з чужого незаконного володіння

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 червня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Лєдньова Д.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив витребувати з чужого незаконного володіння 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , а саме від Товариства з обмеженою відповідальністю «Асккорд».

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 25.04.2014 року, яке було залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12.2014 року, витребувано у ОСОБА_2 Ѕ частини згаданої квартири та повернуто у власність ОСОБА_1

Незважаючи на наявність рішення суду, яке набрало законної сили, відповідачем ОСОБА_2 було здійснено відчуження належної позивачу Ѕ частини вищевказаної квартири на користь ОСОБА_3 , а останнім на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Асккорд».

Вважаючи такі дії відповідачів незаконними, звернувся до суду із даним позовом.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_3 , посилаючись на порушенням судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити мотивувальну частину рішення суду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, послався на обставини, що були встановлені при розгляді інших цивільних справ, предметом яких була квартира АДРЕСА_1 . Зокрема, суд вважав преюдицією той факт, що відчуження ОСОБА_4 1/2 частини згаданої квартири відбулося поза волею ОСОБА_1 , оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ залишено без змін рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25.04.2014 року, яким ці обставини встановлено. Також судом визнано недійсним договір дарування 1/2 частини спірної квартири від 27.06.2012, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Вказує, що змістом договору дарування підтверджується, що дарувальник ( ОСОБА_1 ) відчужив спірне майно за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства і останній розумів значення своїх дій. Звідси скаржник вважає, що подальші відчуження згаданого нерухомого майна відбувалося на законних підставах. При цьому зазначає, що наявність або відсутність волі позивача ОСОБА_1 на відчуження 1/2 частини спірної квартири потрібно встановлювати на момент укладення 27.06.2012 договору дарування між ним та ОСОБА_4 , адже в цей момент ОСОБА_1 втратив право володіння спірним майном.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 не оскаржує рішення суду першої інстанції щодо відмови в позові ОСОБА_1 , а просить змінити його мотивувальну частину.

Відзивів на апеляційну не надходило.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_6 також підтримав доводи апеляційної скарги та приєднався до пояснень представника ОСОБА_7 М ОСОБА_8

Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. до апеляційного суду направив лист, в якому просив розглядати справу за його відсутності, при вирішенні спору покладався на розсуд суду.

Інші учасники процесу до суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що в червні 2012 року ОСОБА_1 разом із ОСОБА_4 приватизував квартиру АДРЕСА_1 та отримавши свідоцтва стали власниками квартири після реєстрації цього права 26.06.2012 в КП «Житомирське обласне МБТІ» Житомирської обласної ради.

27.06.2012 між Цицкуном і ОСОБА_4 було укладено договір дарування 1/2 частини зазначеної квартири, яка належала ОСОБА_1

23.07. 2012 між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 був укладений договір купівлі продажу вказаної квартири.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22 листопада 2013, залишеним у цій частині без змін рішенням апеляційного суду Житомирської області від 23 грудня 2013 року, договір дарування від 27.06.2012, укладений між ОСОБА_1 , визнаний недійсним з моменту його вчинення.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 25.04.2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції, ОСОБА_2 , треті особи Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Рогальська Р. І., приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В. Я. про витребування майна, скасування державної реєстрації та державну реєстрацію права власності позов ОСОБА_1 задоволено. Витребувано у ОСОБА_2 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та повернуто її у власність ОСОБА_1 ; скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , набутої нею за договором дарування, укладеним 27.06.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідченим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Рогальською Р.І.; скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , набутої ним за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеним 23 липня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідченим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я.; зобов`язано Реєстраційну службу Житомирського міського управління юстиції зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12.2014 року рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25.04.2014 року залишено в силі.

Ухвалюючи зазначене судове рішення, суд першої інстанції, з яким погодився ВССУ, виходив з того, що 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 вибула з володіння одного із законних її співвласників, а саме ОСОБА_1 , поза його волею, а тому позовні вимоги про витребування вказаної частини спірної квартири у відповідача ОСОБА_2 та повернення її у власність позивача із реєстрацією за ним права власності на 1/2 частини квартири підлягають задоволенню.

Вищий суд також вказав, що у п. 10 договору дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 27 червня 2012 року зазначено, що обдаровувана гарантує право довічного користування дарунком ОСОБА_1 , а тому вона не мала права відчужувати 1/2 зазначеної квартири.

З матеріалів справи також вбачається, що згідно Акту приймання-передачі майна, що вноситься до Статутного капіталу ТОВ «АСККОРД» від 8 серпня 2014 року ОСОБА_2 передав квартиру АДРЕСА_1 як майновий внесок до статутного капіталу ТОВ «АСККОРД» на підставі протоколу №2 загальних зборів учасників зазначеного товариства від 08.08.2014 (а.с.111).

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 20.11.2015 визнано мирову угоду, укладену 17.09.2015 року між ТОВ «Асккорд» та ОСОБА_3 на виконання виконавчого листа Житомирського районного суду Житомирської області №278/785/15-ц від 21 серпня 2015 року про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ТОВ «АСККОРД» на користь ОСОБА_3 коштів в розмірі 660 000гривень, за умовами якої ТОВ «АСККОРД» передало стягувачу ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_1 (76-77).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 22.02.2016 року проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за власником ОСОБА_3 на підставі мирової угоди, укладеної між ОСОБА_3 та ТОВ «Асккорд», ухвали Житомирського районного суду Житомирської області від 20.11.2015 року, акту приймання-передачі від 02.12.2015 року (121-122).

Отже власником спірної квартири на час пред`явлення ОСОБА_1 позову був ОСОБА_3 .

Проте, позивач просив витребувати квартиру від ТОВ «АСККОРД», позовних вимог не змінював.

Застосовуючи до спірних правовідносин норми ч.1 ст. 388 ЦК України, на заперечення представника відповідача ОСОБА_3 про заборону на витребування майна в тому разі, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд першої інстанції правильно вказав, що ухвала Житомирського районного суду Житомирської області від 20.11.2015 року, якою визнано мирову угоду, укладену 17.09.2015 року між ТОВ «Асккорд» та ОСОБА_3 , не може вважатись саме тим процесуальним рішенням, внаслідок якого здійснювався продаж квартири.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано керувався нормами ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, згідно яких обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Як зазначено вище, судовими рішеннями встановлено, що спірне майно вибуло з володіння ОСОБА_1 поза його волею та підлягає витребуванню від добросовісного набувача в порядку п.3 ч.1 ст.388 ЦК України.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на п.6 договору дарування від 27.06.2012, вказує, що ОСОБА_1 здійснив договір дарування своєї частини квартири дочці ОСОБА_4 добровільно, без будь-яких погроз, примусу та насильства, на момент вчинення правочину був дієздатним та усвідомлював значення своїх дій, а це, на думку скаржника, означає наявність волі у позивача на передання 1/2 частини спірної квартири, а тому відсутні підстави для її витребування за ст. 388 ЦК України.

Такі доводи є безпідставними, оскільки суперечать висновкам судів, які набрали законної сили, про що зазначено вище.

ОСОБА_3 по суті переоцінює рішення судів, встановлені обставини справи, правовідносини між сторонами, норми права, які застосовані до цих правовідносин та трактує їх на власний розсуд. Правових підстав, які, на його думку, мають бути застосовані до спірних правовідносин, не наводить.

З огляду на наведене, підстав для зміни мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано усі обставини справи, надано їм належну правову оцінку, внаслідок чого ухвалено законне та обґрунтоване рішення, яке підлягає залишенню без змін (ст. 375 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24.10.2019.

Головуючий Судді