справа № 462/3601/19
УХВАЛА

08 липня 2019 року Суддя Залізничного районного суду м. Львова Кирилюк А.І., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ТзОВ «Автомобілі України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,

встановив:

Позивач звернувся в суд з позовом до ТзОВ «Автомобілі України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

При вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі суддя встановив, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.184 ЦПК України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Крім цього, згідно з ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач просить суд стягнути із відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування несплати судового збору позивач посилається на п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», згідно якого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

За змістом статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці», середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої палати Верховного суду від 30 січня 2019 у справі №910/4518/16.

Таким чином, позивачем не сплачено судовий збір, який відповідно до ставок, визначених ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», становить, враховуючи ціну позову, 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 768,40 грн.

У відповідності до ч.1 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, то таку слід залишити без руху і надати позивачу строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали, для усунення вказаних недоліків позовної заяви, а саме: сплати судового збору в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 259-261 ЦПК України,

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ТзОВ «Автомобілі України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку залишити без руху.

Позивач має право протягом строку, який не перевищує десяти днів з дня вручення їй ухвали, усунути недоліки позовної заяви. Якщо позивач усуне зазначені недоліки позовної заяви у визначений ухвалою строк, вона вважається поданою в день первісного її подання до суду, в противному випадку - вважатиметься неподаною і буде повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: А.І.Кирилюк