РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

Справа №:755/5014/19

Провадження №: 2/755/3069/19

"24" червня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Марфіної Н.В. розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Державний нотаріус Сьомої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, ОСОБА_5, про визнання довіреності недійсною, -

у с т а н о в и в :

26.03.2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання довіреності недійсною, у якому просить суд визнати недійсною довіреність від 22.03.2016 року від імені позивача на ім`я відповідача вчинену на нотаріальному бланку серії НАР №431050 з моменту її оформлення та здійснити розподіл судових витрат.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 23.08.2012 року позивачка придбала у ТОВ «ВІДІ АВЕНЮ» автомобіль Пежо Партнер, 2012 року випуску, зеленого кольору, номер кузова НОМЕР_1 13.05.2016 року зазначений автомобіль було відчужено відповідачем за договором купівлі-продажу №188/05/8045/2016 на підставі довіреності від позивача на нотаріальному бланку серії НАР №431050 від 22.03.2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 Відповідно до інформації приватного нотаріуса ОСОБА_4 викладеної у листі №01-16/4 від 01.09.2016 року, інформації з Єдиного державного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів та скороченого витягу із Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, нотаріальний бланк серії НАР №431050 був викрадений 15.10.2015 року у державного нотаріуса 7-ї КДНК ОСОБА_9 Позивач вказує, що не підписувала довіреність відповідачу від 22.03.2016 року на нотаріальному бланку серії НАР №431050. Оболонським УП ГУНП в м. Києві відкрито кримінальне провадження №0005348 за ч. 3 ст. 289 КК України у якому позивачка визнана потерпілою, а автомобіль визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. За таких обставин позивач вважає, що спірна довіреність від 22.03.2016 року є недійсною з моменту її оформлення, оскільки її бланк був викрадений 15.01.2015 року, позивачка вказану довіреність не підписувала, а нотаріус ОСОБА_4 таку довіреність не посвідчувала.

Ухвалою суду від 29.03.2019 року відкрито провадженні у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.

Ухвалою суду від 10.05.2019 року задоволено заяву ОСОБА_5 та залучено останнього до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог не предмет спору.

Ухвалою суду від 10.05.2019 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_5 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали про відкриття провадження у справі, разом з копією позовної заява та доданими до них документами, були направлені на адресу відповідача, однак судова кореспонденція повернулась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Треті особи своїм процесуальним правом на надання пояснень з приводу поданого позову, станом на час ухвалення рішення у справі, не скористалась.

За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не викладав жодних заперечень проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення.

За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

За змістом наявної в матеріалах справи копії нотаріально посвідченої довіреності від 22.032016 року (серії НАР 431050), що посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованою в реєстрі за номером 1142, позивачка уповноважила відповідача, зокрема, відчужити належний їй автомобіль Пежо Партнер (а.с. 8).

Відповідно до даних Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, бланк НАР 431050 значиться викраденим 15.10.2015 року (а.с. 7).

За змістом скороченого витягу з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, бланк НАР 431050 значиться викраденим 15.10.2015 року у нотаріуса Сьомої Київської ДНК ОСОБА_9 (а.с. 10).

Згідно листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 01.09.2016 року №01-16/4, довіреність від імені ОСОБА_1 вказаний приватний нотаріус не посвідчувала та бланк серії НАР 431050 не отримувала (а.с. 11).

27.05.2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу №51/11/8044/2016, а саме Пежо Партнер , номер кузова НОМЕР_1 (а.с. 54-55).

Як вбачається зі змісту копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль Пежо Партнер з 27.05.2016 року належить третій особі у справі ОСОБА_5 (а.с. 30).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2018 року у справі №359/1762/17: відмовлено у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» про звернення стягнення на спірний автомобіль, як предмет застави; відмовлено ОСОБА_1 у визнанні за нею права власності на спірний автомобіль та про витребування цього автомобіля із незаконного володіння; визнано ОСОБА_8 добросовісним набувачем та власником спірного транспортного засобу (а.с. 31-39).

Постановою Київського апеляційного суду від 21.05.2019 року зазначене рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2018 року частково скасовано: задоволено позов ПАТ «Альфа-Банк» про звернення стягнення на предмет застави; звернуто стягнення на спірний транспортний засіб в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 в розмірі 146025,45 грн.; відмовлено ОСОБА_5 у визнанні його добросовісним набувачем та у визнанні за ним права власності на спірний автомобіль; в іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.10.2018 року у справі №755/13706/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 13.03.2019 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсними договору купівлі-продажу спірного автомобіля від 13.05.2016 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 та договору купівлі-продажу спірного автомобіля від 27.05.2016 року укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с. 40-50).

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно ст.ст. 76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (ст.ст. 244-245 ЦК України).

Звертаючись до суду із позовом про визнання довіреності недійсною позивачка зазначає, що на недійсність довіреності вказує те, що позивачка вказаної довіреності не підписувала, приватний нотаріус ОСОБА_4 цю довіреність не посвідчувала, бланк серії НАР 431050 приватний нотаріус ОСОБА_4 не отримувала, бланк серії НАР 431050 був викрадений 15.10.2015 року у державного нотаріуса ОСОБА_9

При цьому, посилаючись на те, що оспорювану довіреність позивачка не підписувала, остання не зверталась до суду із клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи та не надавала суду відповідний висновок експерта складений на її замовлення у відповідності до положень ст.ст. 103 та 106 ЦПК України відповідно. Поряд з цим, висновки суду не можуть ґрунтуватись на припущеннях.

Так само відсутні і належні докази на підтвердження того, що підпис нотаріуса на спірній довіреності не є підписом приватного нотаріуса ОСОБА_4 , а виконаний іншою особою.

Також, суд приходить до висновку, що лист приватного нотаріуса ОСОБА_4 про те, що бланк серії НАР 431050 нею не отримувався, не може бути визнаний судом достатнім у межах розгляду цієї справи, адже в даному випадку приватний нотаріус ОСОБА_4 є учасником справи. Тож, за таких умов, для достатності обсягу доказів з цього питання позивач не був позбавлений можливості звернутись до суду з клопотання про витребування доказів, зокрема копій реєстрів передачі нотаріальних бланків у відповідний період нотаріусам ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , однак з відповідними клопотаннями позивач до суду не звертався, натомість суд з власної ініціативи доказів не збирає.

Крім того, вирішуючи спір по суті, суд приходить до висновку, що питання викрадення бланку у нотаріуса ОСОБА_9 не можуть бути підтверджені в межах розгляду даної цивільної справи за відсутності належних даних про це органу досудового розслідування, адже викрадення є інститутом кримінального, а не цивільного права.

Поряд з цим, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з підстав невідповідності обраного позивачем способу захисту свого цивільного права, адже на даний час за рішенням суду апеляційної інстанції на спірний автомобіль звернуто стягнення, як на предмет застави, в рахунок погашення заборгованості позивача перед банком за договором кредиту.

Отже, з урахуванням всіх встановлених обставин справи, суд не вбачає будь-яких цивільних прав позивача, які можуть бути поновлені шляхом визнання спірної довіреності недійсною. Навіть з урахуванням можливої наявності цивільно-правових претензій третьої особи у справі ОСОБА_5 щодо відшкодування вартості автомобіля, такі вимоги у разі спрямування їх до позивача є законодавчо невірними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 76-81, 89, 141, 258-260, 263-265, 273, 275, 279, 280, 281, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 202, 203, 215, 216, 244, 245 ЦК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Державний нотаріус Сьомої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, ОСОБА_5, про визнання довіреності недійсною - відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 24.06.2019 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 );

Відповідач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 );

Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , номер свідоцтва НОМЕР_4 );

Третя особа - Держаний нотаріус Сьомої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 (АДРЕСА_5, номер свідоцтва 4781);

Третя особа - ОСОБА_5 ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ).

Суддя -