КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/7796/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 липня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Приходька К.П.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 березня 2019 року у складі судді Шевченко Т.М. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Дванадцята київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом про визнання права власності в порядку спадкування, який обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер його рідний брат - ОСОБА_4 і після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частки житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , що належить померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою 19 лютого 1999 року.

За заявою доньки померлого ОСОБА_5 . Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №164/2011, але 17 березня 2017 року ОСОБА_5 , не отримавши правовстановлюючих документів на спадщину, подала заяву, у якій зазначала, що вона не є рідною донькою померлого, про що надала підтверджуючі документи.

Позивач також звернувся до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте постановою від 23 березня 2017 року державного нотаріуса йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю оригіналу документу, що посвідчує право власності спадкодавця на таке майно та відсутності його реєстрації в органах БТІ.

Тому, позивач просив визнати в порядку спадкування право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями, який знаходиться на АДРЕСА_1 (загальною площею 101,3 кв.м, та господарські споруди, а саме: навіс літ. "К", сарай літ. "Л", вбиральня - навіс літ. "М", навіс літ. "Н", літня кухня літ. "Е", прибудова "а1", прибудова "а2", літня кухня літ. "о", сарай літ. "п-І", сарай літ. "п-ІІ", гараж літ. "ж-І", гараж літ. "ж-ІІ").

05 березня 2018 року ОСОБА_1 надала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову, оскільки будинок, який є предметом спору по даній справі, було самочинно переобладнано (реконструйовано). Зазначала, що спадковим майном є 1/3 частина вказаного домоволодіння, а позивач просив визнати за ним право власності на 1/2 частину. При цьому, позивачка не є єдиним спадкоємцем ОСОБА_4 , а тому має право лише на 1/6 частину. (а.с 84)

ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач ОСОБА_3 помер.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06 червня 2018 року, занесеною до протоколу судового засідання, до участі у справі залучена ОСОБА_2 , оскільки дані правовідносини допускають правонаступництво (т.1 а.с.203).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04 березня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 640 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що у позивачки існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та вважав за можливе визнати за нею право власності на 1/6 частину домоволодіння в порядку спадкування за законом.

Проте, рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 15.12.2010 року (т.1, а.с.6).

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/3 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19 лютого 1999 року Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою (т.1 а.с.15).

Спадкоємцями ОСОБА_4 є його брат ОСОБА_3 та сестра ОСОБА_1 .

Суд зазначав, що Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №164/2011 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (т.1, а.с.123).

Спадкоємці звернулися до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Постановою державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори від 23 березня 2017 року відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю його державної реєстрації за спадкодавцем, відповідно до ст.ст.182 та 210 ЦК України (т.1 а.с.166).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 від 10 листопада 2017 року (т.1 а.с.218).

Спадкоємцем ОСОБА_3 є його донька - ОСОБА_2 (т.1, а.с.223).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 31 березня 2018 року звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_3 і на підставі її заяви була заведена спадкова справа №3/2018 (т.1 а.с.213).

Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Суд зазначав, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку і прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З матеріалів спадкової вбачається, що ОСОБА_4 заповіт не складав.

Частиною 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Встановлено, що ОСОБА_6 є рідним братом ОСОБА_4 , а ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвами про їх народження.

З позову та матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_4 за життя не встиг зареєструвати свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого 19 лютого 1999 року Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 19 лютого 1999 року Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою, спадкове майно складається з житлового будинку, жилою площею 34,3 кв. метри, з господарськими будівлями, а саме сараю під літ. "Б", погребу під літ. "Г" та вбиральні під літ. "В", який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 одержав у спадщину 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19 лютого 1999 року Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Згідно з абзацом 3 ч.2 ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

За життя ОСОБА_4 не оформив належним чином правовстановлюючі документи на належне йому нерухоме майно і у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_3 було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у позивачки існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку і тому вважав за можливе визнати за нею право власності на 1/6 частину домоволодіння в порядку спадкування за законом.

Проте, колегія суддів не може погодитися наведеними висновками суду першої інстанції, на підставі яких було частково задоволено позов.

Відповідно до п.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, покійний ОСОБА_3 (т.1, а.с. 16) отримав постанову Державного нотаріуса Двадцятої Київської державної нотаріальної контори про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на його ім`я на частину житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року його рідного брата ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю документа, що посвідчує право власності спадкодавця на таке майно та відсутністю його державної реєстрації.

При тому, отримавши постанову Державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, ОСОБА_3 не оскаржив її і не оформив на себе спадкове майно.

Як зазначено вище, згідно зі ст.1218 ЦК України (Склад спадщини) до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність порушеного права позивачки ОСОБА_2 , за захистом якого вона звернулася.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст.376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нової постанови.

Колегія суддів з врахуванням всіх обставин справи, наявних доказів в матеріалах справи вважає за необхідне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 березня 2019 року скасувати і прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Дванадцята київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування відмовити.

Також суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 960 грн. понесених судових витрат відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 березня 2019 року скасувати і прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Дванадцята київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) 960 грн. понесених судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 08 липня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: