Постанова

Іменем України

24 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 760/8122/17

провадження № 61-5069 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,

Кривцової Г. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація,

третя особа - комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року у складі судді Кушнір С. І. та постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Журби С. О., Таргоній Д. О.,

Приходька К. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа - комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», в якому просила визнати її членом сім`ї ОСОБА_2 як наймача квартири

АДРЕСА_1 та визнати за нею право користування вказаною квартирою.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_3 , який постійно проживав та був зареєстрований

у квартирі АДРЕСА_1 , яка перебувала

в комунальній власності. З січня 2015 року вона разом з чоловіком та донькою переїхала до батька, з яким проживала як член сім`ї наймача. Нею було зроблено ремонт у квартирі, здійснювалося придбання всіх необхідних предметів побутової техніки, продуктів харчування, ліків для батька, одягу, засобів особистої гігієни, що свідчить про факт проживання з ним однією сім`єю та ведення спільного господарства. Вказувала, що ОСОБА_3 при житті бажав зареєструвати її у спірній квартирі, однак не встиг здійснити цього, так як раптово помер. Усі витрати, пов`язані з його похованням, вона взяла на себе. Також зверталася до відповідача із заявою про реєстрацію у спірній квартирі, однак отримала відмову, оскільки на час смерті наймача не проживала разом з ним та втратила право користування квартирою.

З урахуванням наведеного ОСОБА_1 просила суд позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не був дотриманий порядок вселення у спірну квартиру та не доведений факт згоди наймача на її реєстрацію у квартирі.

Крім того, ОСОБА_1 не була вселена у спірну квартиру як член сім`ї наймача, відтак, не набула права користуванням спірною квартирою.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що судом першої інстанції вірно з`ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна правова оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Апеляційний суд зазначив, що матеріали справи не містять доказів того, що до смерті ОСОБА_2 позивач разом зі своєю сім`єю переселилася до спірної квартири на постійне проживання.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Солом`янського районного суду

м. Києва від 09 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 21 березня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу № 760/8122/17 із Солом`янського районного суду м. Києва, зупинено дію рішення Солом`янського районного суду

м. Києва від 09 жовтня 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року до закінчення касаційного провадження та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У квітні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій зробили помилковий висновок, що позивач не проживала з ОСОБА_4

у спірній квартирі у якості члена сім`ї наймача та безпідставно відхилили докази, надані нею на підтвердження позову.

Вказує, що за її кошти було зроблено ремонт у квартирі, нею здійснювалося придбання побутової техніки, ліків, одягу, предметів особистої гігієни для батька, сплачувалися комунальні послуги. Також вона понесла витрати, пов`язані з його похованням.

Стверджує, що батько мав намір зареєструвати її у спірній квартирі, однак не встиг цього зробити, так як раптово помер.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

До Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому вказується, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Житловий будинок АДРЕСА_2 належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва та закріплений на праві господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району

м. Києва».

ОСОБА_3 був зареєстрований у квартирі

АДРЕСА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів м. Києва

від 13 липня 1981 року № 1241.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер та 02 вересня 2016 року

знятий з реєстрації. На час виникнення спірних правовідносин квартира не була приватизована.

Постановою державного нотаріуса Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Кароєвою-Яремчук Т. М. від 18 січня 2017 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану квартиру після смерті її батька - ОСОБА_2 , оскільки квартира не приватизована

іу спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно

(а. с. 12).

Із копії паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданого Оболонським районним управлінням Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві 25 серпня 2011 року, суди встановили, що з 09 липня

1991 року до 06 лютого 2017 вона була зареєстрована в квартирі

АДРЕСА_3 (а. с. 125-126).

Згідно з положеннями частини першої статті 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні

з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Відповідно до статті 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків,

а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем

за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку (стаття 106 ЖК Української РСР).

Згідно з частиною другою статті 107 ЖК Української РСР, якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій правомірно встановили, що ОСОБА_1 , у силу положень статей 64, 65 ЖК Української РСР, не є членом сім`ї ОСОБА_5 , оскільки постійно не проживала

з ним та не вела спільного господарства.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня

1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною п`ятою статті 12 ЦПК України закріплено, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зокрема: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги

і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Доказів на підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_1 разом з батьком однією сім`єю у період з 2015 року матеріали справи не містять, позивач таких доказів не подала, що є її процесуальним обов`язком

(статті 12, 81 ЦПК України).

При цьому ОСОБА_3 за час життя не звертався до відповідних органів з приводу реєстрації ОСОБА_1 у спірній квартирі.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що ОСОБА_3 при житті бажав зареєструвати її у спірній квартирі, однак не встиг, так як раптово помер, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Таким чином, вирішуючи вказаний спір, суди повно та всебічно з`ясували обставини справи, надали належну правову оцінку доводам сторін, наданим ними доказам та дійшли обґрунтованого висновку про відмову

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі доводи вже були предметом дослідження

у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства,

і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

При цьому, згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 21 березня 2019 року зупинено дію рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року до закінчення касаційного провадження, слід поновити дію вказаних судових рішень

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Солом`янського районного суду м. Києва

від 09 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду

від 07 лютого 2019 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова