Справа № 186/789/19
Номер провадження № 2/0186/266/19
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2019 року м.Першотравенськ
Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої - судді Янжули С. А.
секретар - Лиман Н.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних сум, процентів за користування грошима та процентів річних,
20 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, процентів за користування грошима та процентів річних від простроченої суми позики.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в березні 2013 року надав грошову позику ОСОБА_2 в розмірі 35 000,00 гривень і на підтвердження цього відповідач власноруч написав розписку, вказавши умови та строки повернення коштів, а саме: зобов`язався повернути гроші в сумі 35 000 гривень під 4% місячних з виплатою боргу до 01 вересня 2014 року. Гроші отримав у повному обсязі, розписка написана ним особисто. Також, була досягнута домовленість на випадок неповернення коштів в строк до 01 вересня 2014 року - 4% на залишок боргу (позики).
Так як умови договору відповідачем не були виконані, він змушений був звернутися до суду і 11 вересня 2014 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області вирішив стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 35 000,00 гривень, та в рахунок повернення судових витрат 471,80 гривень, а всього стягнути 35 471,80 гривень.
На день звернення до суду з даним позовом рішення суду від 11 вересня 2014 року у справі №186/1031/14-ц невиконане. За цей час, станом на 01 травня 2019 року, через примусове виконання рішення (ВП №45180420) було повернуто суму позики в розмірі 4 751,59 гривень, з червня 2017 року по квітень 2019 року - 3 445,95 гривень.
Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2018 року (справа №186/1268/18) стягнуто з відповідача на користь позивача суму інфляційних втрат в розмірі 2 385,20 гривень та три проценти річних за договором позики від 23 березня 2013 року, нарахованих за період з 17 серпня 2015 року по 09 червня 2017 року включно, в розмірі 2 012,50 гривень, а всього стягнуто 4 379,70 гривень.

Сума інфляційних втрат на прострочені, але виплачені суми з липня 2017 року по квітень 2019 року включно. Індекс інфляції станом на 01 липня 2017 року становить 1,976.

Інфляційні суми (втрати) становлять 7 645,82 гривень.

4% річних від простроченої суми за період з 01 липня 2017 року по 30 квітня 2019 року, з урахуванням того, що заборгованість за позикою станом на 01 липня 2017 року становить 33 694,42 гривень (35 000 - 1 305,58), 4% річних становить 1 852,73 гривень.

Проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування коштами. Сума позики та дата 35 000 гривень, 23 березня 2013 року. Щомісячна плата за користування грошима (позикою) - 4% на залишок боргу. Кількість місяців в розрахунковому періоді: з 01 липня 2017 року по 01 травня 2019 року - 22. Сума, що підлягає стягненню за період з липня 2017 року по квітень 2019 року - 28 431,92 гривень.

Загальна сума, що підлягає стягненню становить 37 930,47 гривень.

Вважає за доцільне зменшити суму, що підлягає стягненню з 37 930,47 гривень до 12 000,00 гривень.

Просить суд стягнути з відповідача на його користь кошти в розмірі 12 000,00 гривень, судовий збір 768,40 гривень, витрати, пов`язані із прибуттям до суду (переїздом до іншого населеного пункту) 226,20 гривень та компенсацію за відрив від звичайних занять (пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати) 208,65 гривень та постановити окрему ухвалу в зв`язку з систематичним порушенням законодавства України державними особами, боржником, направивши її за належністю.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав, просить їх задовільнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дати розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи в його відсутність не надав, також, не надав суду відзив на позовну заяву у встановлений строк, в зв`язку з чим, суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, приходить до наступного.

Дійсно, відповідач по справі ОСОБА_2 23 березня 2013 року отримав від позивача ОСОБА_1 в борг гроші в сумі 35 000 під 4% місячних зі сплатою боргу до 01 вересня 204 року, що підтверджується власноруч написаною розпискою від 23 березня 2013 року.

Оскільки, відповідач суму позики не повертав, позивач усно звернувся до відповідача з вимогою про повернення позики.

У зв`язку з неповерненням позики, 24 червня 2014 року ОСОБА_1 достроково (до 01 вересня 2014 року) звернувся до суду з позовом про стягнення суми позики -35 000,00 гривень. Позовних вимог про стягнення процентів, суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також чотирьох процентів річних від простроченої суми ОСОБА_1 не заявляв.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволені. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 35 000,00 гривень та в рахунок повернення судових витрат у справі 471,80 гривень, а всього стягнуто 35 471,80 гривень. Рішення ніким не оскаржувалося та 23 вересня 2014 року набрало законної сили.

20 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Визначення поняття «зобов`язання» міститься у ч.1 ст.509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (стст.530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Позивач свої зобов`язання за договорами позики виконав, надавши відповідачу суму боргу 35 000,00 гривень 23 березня 2013 року в строк до 01 вересня 2014 року під 4%щомісячних за користування коштами.

Відповідач взятих на себе зобов`язань за договором належним чином не виконав, не сплативши процентів за користування коштами, не повернувши чергових сум отриманого боргу та не погасивши всієї суми боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили строк дії договору до 01 вересня 2014 року.

Про порушене право позивач дізнався 24 червня 2014 року, оскільки саме в цей день звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача основної суми боргу.

Відповідач взятих на себе зобов`язань за договорами належним чином не виконав, не повернувши чергових сум отриманого боргу та не погасивши всієї суми боргу.

Позивач вже звертався до суду з аналогічним позовом про стягнення інфляційних сум, процентів за користування грошима та процентів річних за цим же договором позики від 23 березня 2013 року - позика в сумі 35 000 гривень, але за період з 01 квітня 2013 року по 30 червня 2017 року.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2018 року №186/1268/18, яке залишено без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних сум, процентів за користування грошима та процентів річних - задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача суму інфляційних втрат в розмірі 2 385, 20 гривень та три проценти річних за договором позики від 23 березня 2013 року, нарахованих за період з 17 серпня 2015 року по 09 червня 2017 року включно, в розмірі 2 012,50 гривень, а всього стягнуто 4 397,70 гривень; в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача щомісячних 4% процентів за договором позики від 23 березня 2013 року за період з 01 липня 2017 року по квітень 2019 року, суд приходить до наступного.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна позиція міститься в правовому висновку /п. 89-91 Постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12/Великої Палати Верховного Суду.

Позивач навів розрахунок про стягнення з відповідача 28 431,92 гривень - 4% щомісячної плати за користування грошима (позикою) від суми позики 35 000,00 гривень, тобто по 1 400,00 гривень щомісячно. Кількість місяців в розрахунковому періоді з 01 липня 2017 року по 01 травня 2019 року - 22 місяці. Сума, що підлягає стягненню, на його думку, за період з липня 2017 року по квітень 2019 року - 28 431,92 гривень.

Враховуючи що строк користування позикою за договором від 23 березня 2013 року сплив 01 вересня 2014 року, нарахування позивачем після цієї дати процентів є неправомірним, а тому у задоволені позовних вимог про стягнення процентів за період з липня 2017 року слід відмовити.

Що стосується позовних вимог про стягнення 4% річних від простроченої суми на підставі ст.625 ЦК України, за договором позики від 23 березня 2013 року, за період з 01 липня 2017 року по 30 квітня 2019 року, суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

4% річних від простроченої суми боргу не встановлено договором, оскільки розписка не містить такого зобов`язання, в ній мова йде про зобов`язання відповідача сплачувати 4% щомісячно від суми боргу за користування позикою, тому суд вважає за необхідне застосувати положення ст.625 ЦК України в частині стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Дана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року справа № 373/2054/16-ц.

Отже, 3% річних розраховуються з урахуванням боргу станом на 01 липня 2017 року - 33 694,42 гривень (35 000,00 гривень борг - 1 305,58 гривень сплачених), помноженого на кількість днів прострочення - 669 днів, помноженого на 3%, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Тобто, 33 694,42 гривень х 669 днів х 3 : 100 : 365 = 1 852,73 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

В частині позивних вимог про стягнення нарахованого позивачем встановленого індексу інфляції за весь час прострочення за договором позики від 23 березня 2013 року, суд приходить до наступного.

Як вже зазначалося, згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Позивач просить суд стягнути 7 645,82 гривень інфляційних втрат з липня 2017 року по квітень 2019 року.

Інфляційні втрати є способом захисту майнових прав і інтересів кредитора, що полягає у відшкодуванні йому матеріальних втрат від знецінення коштів у результаті інфляційних процесів, і гарантують отримання компенсації від боржника за використання утримуваних ним грошових коштів за весь час прострочення в їх сплаті.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Інфляційні втрати розраховуються за формулою:

[Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період

Збитки від інфляції = [Сума боргу] ? [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]

Станом на 01 липня 2017 року сума неповернутої позики за договором від 23 березня 2013 року становила 33 694,42 гривень.

Строк виконання договору позики - 01 вересня 2014 року.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2018 року №186/1268/18, яке залишено без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року, стягнуто з відповідача на користь позивача суму інфляційних втрат в розмірі 2 385, 20 гривень та три проценти річних за договором позики від 23 березня 2013 року, нарахованих за період з 17 серпня 2015 року по 09 червня 2017 року включно.

Розрахунок інфляційних втрат за період з 13 липня 2017 року по 08 квітня 2019 року включно:

93,26 грн сума боргу повернута 13 липня 2017 року, інфляційні втрати: 86,02 гривень;

93,26 грн сума боргу повернута 04 вересня 2017 року, інфляційні втрати: 86,20 гривень;

93,26 грн сума боргу повернута 19 вересня 2017 року, інфляційні втрати: 89,79 гривень;

93,26 грн сума боргу повернута 09 жовтня 2017 року, інфляційні втрати: 89,79 гривень;

93,26 грн сума боргу повернута 16 листопада 2017 року, інфляційні втрати: 93,65 гривень;

93,26 грн сума боргу повернута 19 грудня 2017 року, інфляційні втрати: 95,53 гривень;

93,26 грн сума боргу повернута 15 січня 2018 року, інфляційні втрати: 98,35 гривень;

93,26 грн сума боргу повернута 12 лютого 2018 року, інфляційні втрати: 98,35 гривень;

93,26 грн сума боргу повернута 12 березня 2018 року, інфляційні втрати: 100,08 гривень;

93,26 грн сума боргу повернута 24 квітня 2018 року, інфляційні втрати: 103,77 гривень;

222,35 грн сума боргу повернута 25 квітня 2018 року, інфляційні втрати: 247,02 гривень;

93,48 грн сума боргу повернута 10 травня 2018 року, інфляційні втрати:104,02 гривень;

133,45 грн сума боргу повернута 13 червня 2018 року, інфляційні втрати: 148,49 гривень;

133,45 грн сума боргу повернута 09 липня 2018 року, інфляційні втрати: 148,49 гривень;

133,45 грн сума боргу повернута 27 серпня 2018 року, інфляційні втрати: 148,49 гривень;

203,98 грн сума боргу повернута 25 вересня 2018 року, інфляційні втрати: 226,97 гривень;

163,19 грн сума боргу повернута 29 жовтня 2018 року, інфляційні втрати: 188,13 гривень;

203,99 грн сума боргу повернута 29 листопада 2018 року, інфляційні втрати: 250,23 грн ;

203,08 грн сума боргу повернута 07 грудня 2018 року, інфляційні втрати: 255,43 гривень;

203,99 грн сума боргу повернута 11 січня 2019 року, інфляційні втрати: 260,27 гривень;

55,53 грн сума боргу повернута 31 січня 2019 року, інфляційні втрати: 72,12 гривень;

254,47 грн сума боргу повернута 08 лютого 2019 року, інфляційні втрати: 330,48 гривень;

254,47 грн сума боргу повернута 11 березня 2019 року, інфляційні втрати: 333,41 гривень;

254,47 грн сума боргу повернута 08 квітня 2019 року, інфляційні втрати: 333,41 гривень;

Інфляційні втрати на прострочені, стягнуті в примусовому порядку, кошти, в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 23 березня 2013 року, становлять: 3 988,49 гривень.

В іншій частині позивних вимог слід відмовити.

Суд також вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що згідно ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Відповідно ст.143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

З огляду на викладене, суд вважає, що, з урахуванням ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, однак повинна при цьому добросовісно користуватися своїм процесуальними правом і не зловживати ним, в зв`язку з чим слід попередити позивача про наслідки, передбачені ст.ст.44,143,148 ЦПК України, з огляду на наступне.

Як вже зазначалося, позивач звертався до суду з аналогічним позовом за цим же договором позики від 23 березня 2013 року, до відповідача, просив стягнути, зокрема, щомісячні проценти за позикою та 4% річних за період з 01 квітня 2013 року по 30 червня 2017 року.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2018 року №186/1268/18, яке залишено без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних сум, процентів за користування грошима та процентів річних - задоволено частково; в задоволенні позовних вимог в частині стягнення щомісячних процентів після 01 вересня 2014 року та 4% (а не 3%) річних відмовлено, з наведенням правового обґрунтування.

Позивач, подаючи даний позов, знову просить суд стягнути щомісячні проценти та 4% річних, проводить розрахунок цих виплат, таким чином, суд вважає за необхідне попередити позивача про наслідки за зловживання процесуальним правом за подання завідомо безпідставному позові в цій частині.

Розглядаючи вимоги ОСОБА_1 про відшкодування йому судових витрат по справі суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 768,40 гривень, ціна позову 12 000,00 гривень. Його позовні вимоги задоволено частково, стягнуто 5 841,22 гривень, що становить 49% від ціни позову, тому стягненню з відповідача на його користь підлягає сума судового збору пропорційна задоволеній частині позовних вимог - 376,52 гривень (49% від сплаченої суми судового збору). Решту судового збору слід залишити за позивачем.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 138 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Враховуючи зазначене у відшкодуванні таких витрат позивачу суд відмовляє.

Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України постанова від 27 квітня 2006 р. № 590 .

Згідно якої сума компенсації (відшкодування) за відрив від звичайних занять обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати особи, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому приймається процесуальне рішення або здійснюється процесуальна дія, і не може перевищувати її розміру, обчисленого за фактичні години відриву від звичайних занять.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач не був присутній в судових засіданнях, призначених на 10 та 24 червня 2019 року, то в задоволенні вимог про стягнення компенсації за відрив від звичайних занять слід відмовити.

Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Що стосується позовних вимог про постановлення окремої ухвали в зв`язку із систематичним порушенням законодавства України, суд вважає, що в їх задоволенні слід відмовити, оскільки вказані вимоги не є позовними вимогами, кримінального правопорушення під час розгляду даної справи не виявлено, а у разі дійсної наявності його ознак, особа має звернутись до органів поліції у встановленому законом порядку. Також, позивачем не доведено в чому саме полягає систематичне порушення законодавства та з боку яких державних осіб.

Керуючись ст.ст.625, 1048,1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 258, 263, 264-265, 280-283 ЦПК України, - суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних сум, процентів за користування грошима та процентів річних по договору позики від 23 березня 2013 року - задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму інфляційних втрат в розмірі 3 988 (три тисячі дев`ятсот вісімдесят вісім) гривень 49 копійок та три проценти річних в розмірі 1 852 однієї тисячі восьмиста п`ятдесяти двох) гривень 73 копійок, за договором позики від 23 березня 2013 року на суму 35 000,00 гривень, нарахованих за період з 13 липня 2017 року по 08 квітня 2019 року включно, а всього стягнути 5 841 (п`ять тисяч вісімсот сорок одну) гривню 22 копійки.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Попередити позивача ОСОБА_1 про наслідки за зловживання процесуальним правом в частині подання завідомо безпідставного позову, передбачені ст.ст.44,143,148 ЦПК України.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 376 (триста сімдесят шість) гривень 52 копійки судового збору, сплаченого позивачем при пред`явленні позову до суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: С.А.Янжула.