Номер провадження: 22-ц/813/4074/19
Номер справи місцевого суду: 496/1416/18
Головуючий у першій інстанції Буран В. М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення аліментів у сумі 90968,98 гривень,

встановив:

17 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення аліментів у сумі 90968,98 грн.

Свої вимоги мотивувала тим, що позивачка по справі є рідною донькою відповідача. Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 25.07.2003 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_1 , як на неповнолітню дитину ОСОБА_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх доходів відповідача, починаючи з 28 березня 2003 року і до настання повноліття позивачки, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач здійснював сплату аліментів неналежним чином, у зв`язку з чим 22.11.2017 року державним виконавцем Київського ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області Гуменюком В.В . було складено розрахунок заборгованості відповідача по аліментам, який станом на 13.08.2017 року становить 90968,98 грн. Тому позивач вважає, що у зв`язку з невиконанням відповідачем аліментних зобов`язань, тривалим простроченням їх виконання, з відповідача має бути стягнута пеня (неустойка), у тому ж розмірі, тобто в сумі 90968,98 грн.

29.10.2018 року ОСОБА_2 надав до суду відзив, в якому вказав, що з розрахунком заборгованості за аліментами, зробленим державним виконавцем Київського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Гуменюком В.В. він не згодний, оскільки в розрахунок заборгованості державним виконавцем не враховані суми, які він періодично сплачував на розрахунковий рахунок № 0378, наданий йому особисто державним виконавцем для сплати аліментів. Так як державний виконавець не врахував сплачені відповідачем на користь позивача аліменти, то і розрахунок заборгованості наданий державним виконавцем є невірним. Також матеріальний стан відповідача не дає можливості йому сплачувати неустойку, так як відповідач з 2004 року постійних доходів не має, намагається заробити кошти випадковими, нерегулярними та сезонними заробітками, офіційно не працевлаштований. Відповідач не має у власності рухомого чи нерухомого майна, а лише засоби для щоденного проживання. Також на утриманні відповідача перебувають його дружина, двоє їх спільних дітей та двоє дітей дружини від першого шлюбу. Крім того відповідач с 2013 року перебуває на «Д» обліку (вірусний гепатит) в «Центрі первинної медико-санітарної допомоги № 16». Враховуючи вищенаведене відповідач вважав, що є всі підстави для зменшення розміру неустойки.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 18 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2108,36 грн. неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 704,80 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18 грудня 2018 року, та постановлення нового, про задоволення позовних вимог позивачки з урахуванням сплачених відповідачем коштів у сумі 5850 грн., стягнути на її користь зОСОБА_2 85118,98 грн. неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Разом з тим, до суду апеляційної інстанції в зазначений день і час: 27.06.2019 року, на 17.00 год. учасники справи не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання (а.с. 78, 85).

При цьому представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Кассир Є.О. надала суду заяву про відкладення розгляду справи, з посиланням на те, що відповідач ОСОБА_2 бажає особисто прийняти участь у розгляді справи, однак на даний час перебуває за кордоном. (а.с.98-99).

Проте, адвокат Кассир Є.О. не надала суду доказів неможливості його довірителя ОСОБА_2 приймати участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції. Крім того, сам адвокат Кассир Є.О. до суду апеляційної інстанції не з`явилась, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомила.

З цих підстав, та з врахуванням строків розгляду справи в суді, яка перебуває в суді апеляційної інстанції на розгляді більше 4-х місяців, колегія суддів зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. З цих підстав колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності її учасників, неявка яких до суду визнана судом неповажною.

При цьому колегія суддів також виходить із того, що у своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» та у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року, справа № 922/4244/17, зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, аналіз викладених вище обставин в їх сукупності дає підстави стверджувати про неналежне здійснення сторонами своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності її учасників, повідомлених належним чином.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.ст. 268, 382 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З цих підстав, датою складення цього судового рішення є 03.07.2019 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дочкою відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 1087 (а.с. 4).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 22.11.2017 року, який був зроблений державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області, громадянин ОСОБА_2 станом на 13.08.2017 рік має заборгованість по аліментам у розмірі 90968,98 грн. (а.с. 5).

Згідно розрахунку пені (неустойки), який наданий до суду позивачкою, станом на 01.03.2018 р. сума пені (неустойки) обмежена 100 відсотками та становить 90968,98 грн. (а.с. 6).

Вказана сума підрахована виходячи із зазначеної у постанові державного виконавця від 22.11.2017 року суми заборгованості по аліментам станом на 13.08.2017 рік. Розрахунок було проведено наростаючим підсумком за формулою: сума заборгованості х 1% х кількість днів прострочення.

Однак, ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що такий принцип розрахунку пені суперечить положенням статті 196 СК України та правовій позиції Верховного Суду.

Так, відповідно до ч.1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У своєму відзиві на позовну заяву (а.с.24-25) відповідач просив зменшити розмір неустойки у зв`язку з тим, що с 2013 року він перебуває на «Д» обліку (вірусний гепатит) в «Центрі первинної медико-санітарної допомоги № 16», що підтверджується випискою з карти амбулаторного хворого виданої «Центром первинної медико-санітарної допомоги № 16» (а.с. 30-31), у зв`язку з чим він вимушений щорічно проходити обстеження та лікування.

Разом з тим, ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що відповідач не надав жодних квитанцій чи розрахунків, які дійсно підтверджували б, що відповідач щорічно проходить обстеження та лікування, а також яку суму грошей він витрачає на проходження обстеження та лікування.

Також відповідач стверджував, що на його утриманні знаходяться: дружина: ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 11.04.2017 року (а.с. 29), донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 28), донька - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 10.10.2018 року (а.с. 27), а також двоє дітей дружини від першого шлюбу: донька - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , якій відповідач сплачує навчання, що підтверджується квитанцією від 12.09.2018 року № 0.0..1 (а.с. 43) та син ОСОБА_8 .

Однак відповідач не надав жодних доказів того, що діти дійсно знаходяться на його утриманні, та не надав жодних відомостей щодо стану здоров`я дружини, а також не вказав жодних вагомих підстав, відповідно до яких його дружина не може працювати.

З цих підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дружина відповідача є працездатною та може допомагати йому матеріально забезпечувати їх спільних дітей.

Крім того, у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за кожен день того місяця, в якому не проводилось стягнення аліментів, за виключенням грошових коштів, які були сплачені платником аліментів у відповідному місяці.

Разом з тим, суд першої інстанції з невідомих причин розрахував пеню лише за період з січня 2017 року по 13.08.2017 року, яка на думку суду склала 2108,36 грн.

Такий висновок суду є повністю хибним, оскільки позивач просила стягнути аліменти за весь час прострочення сплати аліментів, починаючи з моменту стягнення аліментів і по 13.08.2017 рік. Також у вищезазначений розрахунок заборгованості ні державним виконавцем, ні судом не були враховані суми, які відповідач частково сплачував на розрахунковий рахунок НОМЕР_4, що підтверджується квитанціями про сплату грошових коштів (а.с. 34-42).

З підстав викладеного, колегія суддів зазначає, щоздійснюючи свій розрахунок, суд першої інстанції необгрунтовано послався на правові позиції Верховного Суду України, викладені у справах №№ 6-94цс15, 6- 269цс15, 6-1544цс16, 6-2022цс15, 6-300цс16, та проігнорував при цьому підсумкову правову позицію з питання нарахування пені по аліментам, викладену Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц, провадження № 14-37цс18 (а.с.61-63).

Так, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції залишив поза увагою, що вищевказаною Постановою Велика Палата Верховного Суду не погодилась із зазначеними правовими висновками Верховного Суду України і вважала за необхідне відійти від них, зазначаючи наступне.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання.Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмеженьперіоду нарахування пені, а навпаки, в ній зазначено, що пенянараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тиммісяцем. у якому не проводилося стягнення.

З метою з`ясування помісячної суми заборгованості і суми сплачених аліментів, апеляційний суд своєю ухвалою від 18.04.2019 року витребував відКиївського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області помісячний розрахунок заборгованості по аліментам ОСОБА_2 , починаючи з 28.03.2003 року і до 13.08.2017 року, які стягуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь ОСОБА_9 , на підставі виконавчого листа, виданого Київським районним судом м. Одеси по справі № АЕ-105 від 25.07.2003 року, на утримання доньки, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.79-80).

Згідно наданої суду апеляційної інстанції відповіді і з врахуванням письмових розрахунків заборгованості по аліментам (а.с.88-96), судом апеляційної інстанції здійснений розрахунок пені відповідача перед позивачем за період з 01.09.2005 року по 13.08.2017 року.

При цьому, оскільки помісячна (поденна) сума заборгованості відповідача по аліментам до 01.09.2005 року та сума сплачених аліментів Київським ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області суду апеляційної інстанції так і не була надана, розрахунок пені до 01.09.2005 року не було здійснено.

Розрахунок пені наступний.

1. З 01.09.2005 року по 20.02.2006 року заборгованість складає 5 місяців 20 днів, 1/4 частина аліментів склала 196,40 грн. Оскільки аліменти за вказаний період не сплачувались, то сума пені склала 339,76 грн., а саме:

вересень - 30 днів х 196,40 х1% пені = 58,92 грн.,

жовтень - 31 день х 196,40 х 1% пені = 60,88 грн.,

листопад - 30 днів х 196,40 х 1% пені =58,92 грн.,

грудень - 31 день х 196,40 х 1% пені = 60,88 грн.,

січень 2006 р. - 31 день х 196,40 х 1% пені = 60,88 грн.,

20 днів лютого - 196,40 х 1% пені = 39,28 грн.

2. З 20.02.2006 року по 30.06.2006 року заборгованість складає 4 місяці 8 днів, 1/4 частина аліментів склала 215,14 грн. Оскільки аліменти за вказаний період не сплачувались, то сума пені склала 279,67 грн., а саме:

8 днів лютого 2006 року х 215,14 х1% пені = 517,21 грн.,

березень - 31 день х 215,14 х 1% пені = 66,69 грн.,

квітень - 30 днів х 215,14 х 1% пені =64,54 грн.,

травень - 31 день х 215,14 х 1% пені = 66,69 грн.,

червень - 30 днів х 215,14 х 1% пені = 64,54 грн.

3. З 30.06.2006 року по 01.10.2006 року заборгованість складає 4 місяці, 1/4 частина аліментів склала 215,14 грн., тому борг по аліментам склав 860,56 грн. (215,14х4) Оскільки аліменти за вказаний період сплачені в сумі 870 грн., то пеня за вказаний період не нараховувалась.

4. З 01.10.2006 року по 01.01.2007 року заборгованість складає 3 місяці, 1/4 частина аліментів склала 215,14 грн. Оскільки аліменти за вказаний період не сплачувались, то сума пені склала 197,92грн., а саме:

жовтень - 31 день х 215,14 х 1% пені = 66,69 грн.,

листопад - 30 днів х 215,14 х 1% пені =64,54 грн.,

грудень - 31 день х 215,14 х 1% пені = 66,69 грн.

5. З 01.01.2007 року по 01.10.2007 року заборгованість складає 9 місяців, 1/4 частина аліментів склала 268,02 грн. Боржником сплачені аліменти за вказаний період в сумі 900 грн., тобто за січень, лютий, березень і 95,94 грн. за квітень 2007 року.

Таким чином, заборгованість по пені за вказаний період склала 461,71 грн., а саме:

квітень - 30 днів х 172,08 грн. (268,02-95,94) х1% = 51,62 грн.,

травень - 31 день х 268,02 х 1% пені = 83,09 грн.,

червень - 30 днів х 268,02 х 1% пені = 80,41 грн.,

липень - 31 день х 268,02 х 1% пені = 83,09 грн.,

серпень - 31 день х 268,02 х 1% пені = 83,09 грн.,

вересень - 30 днів х 268,02 х 1% пені = 80,41 грн.

6. З 01.10.2007 року по 01.01.2008 року заборгованість складає 3 місяці, 1/4 частина аліментів склала 338,60 грн. Оскільки аліменти за вказаний період не сплачувались, то сума пені склала 311,52грн., а саме:

жовтень - 31 день х 338,60 х 1% пені = 104,97 грн.,

листопад - 30 днів х 338,60 х 1% пені =101,58 грн.,

грудень - 31 день х 215,14 х 1% пені = 104,97 грн.

Аналогічним чином зроблений розрахунок пені за наступні періоди, у зв`язку з чим: сума пені за період з 01.01.2008 року по 01.08.2008 року склала 859,55 грн.,

сума пені за період з 01.08.2008 року по 31.12.2008 року склала 669,56 грн.,

сума пені за період з 01.01.2009 року по 01.03.2009 року склала 393,85 грн.,

сума пені за період з 01.03.2009 року по 01.10.2009 року склала 957,74 грн.,

сума пені за період з 01.10.2009 року по 01.01.2010 року склала 411,74 грн.,

сума пені за період з 01.01.2010 року по 01.09.2010 року склала 1238,08 грн.,

сума пені за період з 01.09.2010 року по 01.01.2011 року склала 624,03 грн.,

сума пені за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року склала 2161,71 грн.,

сума пені за період з 01.01.2012 року по 29.02.2012 року склала 355,35 грн.,

сума пені за період з 01.03.2012 року по 31.12.2012 року склала 1812,28 грн.,

сума пені за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року склала 2756,66 грн.,

сума пені за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року склала 2768,52 грн.,

сума пені за період з 01.01.2015 року по 31.08.2015 року склала 2037,65 грн.,

сума пені за період з 01.09.2015 року по 31.12.2015 року склала 1247,14 грн.,

сума пені за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року склала 3731,21 грн.,

сума пені за січень 2017 року, із розрахунку 31 день х 1022,25 грн. (сума аліментів)

х 1% пені = 316,90 грн.

За період з 28 квітня 2017 року по 31.07.2017 року відповідач 11 разів здійснював оплату аліментів, сплативши за цей період суму аліментів у розмірі 4450 грн.

У зв`язку з цим, сума пені за період з 01.02.2017 р. по 13.08.2017 р. склала 1884,17 грн.

Таким чином, за гальна сума пені, яку відповідач має сплатити на користь позивачки у зв`язку із простроченням сплати аліментів, починаючи з 01.09.2005 року по 17.08.2017 року, склала: 25 816,72 грн. (двадцять п`ять тисяч вісімсот шістнадцять гривень 72 копійки).

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 25 816,72 грн., замість 2108,36 грн.

Оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України прийнята постанова суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 276, ст.ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18 грудня 2018 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 25 816,72 грн. (двадцять п`ять тисяч вісімсот шістнадцять гривень 72 копійки), замість 2108,36 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадку, передбаченому п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра