Дата документу 04.07.2019
Справа № 334/3816/19
Провадження № 2/334/2510/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.,

при секретарі Манюхіні О.О.,

розглянувши підготовчомусудовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: відділ по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про позбавлення батьківських прав, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав в позовній заяві зазначила, що в неї та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 . Відповідач, не приймає участі у виховані доньки, не турбується про її стан здоров`я, фізичний та духовний розвиток, взагалі не спілкується з дитиною, не виявляє жодного інтересу до життя доньки тобто відповідач в порушення вимог сімейного законодавства України ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Тому позивач, на підставі ст. 164 СК України, приймаючи до уваги, що ОСОБА_2 належним чином не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до доньки, права і інтереси, якої повинні бути захищені у встановленому законом порядку, просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_3 .

Позивач у судове засідання не з`явилась, представник позивача ОСОБА_4 , подала клопотання, щодо слухання справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, подав клопотання, щодо слухання справи за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст.164 СК України, оскільки батько і матір можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Судом встановлено, що з 10.06.2011 року ОСОБА_5 перебувала з ОСОБА_2 зареєстрованому шлюбі. Шлюб було розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.06.2014 року.

Від цього шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сторін народилась донька - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 залишалась проживати разом із матір`ю - ОСОБА_6 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.06.2014 року задоволено вимоги про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 15 травня 2014 року по досягнення повноліття дитиною.

Матеріального утримання на достатньому рівні ОСОБА_2 дитині не надає, аліменти у повному обсязі не сплачує.

10 серпня 2016 року ОСОБА_5 ,вийшла заміж за громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 , та разом із дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , переїхали на постійне проживання до Російської Федерації за адресою: АДРЕСА_1 .

Батько ОСОБА_3 , надав заяву про згоду на її виїзд на постійне місце проживання до Російської Федерації, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Котляр А.І. 29.07.2016 за реєстровим № 293.

07 листопада 2018 року ОСОБА_5 , отримала вид на проживання іноземного громадянина у Російській Федерації, з постійним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

07 листопада 2018 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала вид на проживання іноземного громадянина у Російській Федерації, з постійним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту складеного за участю свідків ОСОБА_2 в період з липня 2014 року по серпень 2016 року, тобто з моменту розлучення та до виїзду дитини на постійне проживання до Російської Федерації, жодного разу не приходив до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та не приймав участі у її вихованні.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності суд розцінює, як свідоме нехтування відповідачем своїх батьківських обов`язків та характеризує ОСОБА_2 з негативної сторони, як особу, яка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

У відповідності до вимог ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до п.15 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до п.16 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Батько малолітньої ОСОБА_3 , відповідач - ОСОБА_2 не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не надає необхідного матеріального забезпечення для дитини, що негативно впливає на її розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, матеріальної допомоги на утримання доньки у належному обсязі не надає, тому суд вважає за доцільне позбавити його батьківських прав у відношенні доньки.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 223, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: відділ по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 ) батьківських прав відносно малолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 04 липня 2019 року.

Суддя: Козлова Н. Ю.