Номер провадження: 22-ц/813/3742/19
Номер справи місцевого суду: 495/8357/18
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 грудня 2018 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів,

встановив:

11 вересня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів, відповідно до вимог ст. ст. 182 184, 192 СК України, просила суд: змінити розмір аліментів визначений рішенням апеляційного суду Одеської області від 15.03.2013 року по справі №1505/9710/2012; стягнути з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі 5000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення повноліття дитини.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 19.11.2008 року у судовому порядку.

Від шлюбу у них народилась дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із матірю та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.12.2012 року по справі № 1505/9710/2012 з ОСОБА_4 на її користь було вирішено стягувати аліменти в розмірі 348,30 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Разом з тим, рішенням апеляційного суду Одеської області від 15.03.2013 року було змінено рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 1505/9710/2012 від 04.12.2012 року, та було вирішено стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі 250 грн. щомісячно, починаючи з 15.03.2013 року і до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відповідач офіційно не працює, має нерегулярний дохід, ухиляється від утримання дитини, матеріальну допомогу не надає, дитина постійно потребує додаткових витрат (на лікування, на школу тощо), а вона одна самостійно не може «підняти дитину на ноги» за кошти, які платить відповідач.

Посилаючись на ст. 182, 183 СК України, де зазначено, що мінімальний розмір на дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вважає, що має право звернутись з позовом про відповідне збільшення розміру аліментів у порядку ст. 192 СК України.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 грудня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 грудня 2018 року, та постановлення нового - прозадоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Разом з тим, до суду апеляційної інстанції в зазначений день і час: 27.06.2019 року, на 16.00 год. учасники справи не зявились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання (а.с. 76,77).

В свою чергу відповідач ОСОБА_4 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду без змін. Також ОСОБА_4 просив справу в суді апеляційної інстанції розглядати в його відсутність (а.с.79-83).

У звязку з цим, колегія суддів зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. З цих підстав колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності її учасників, неявка яких до суду визнана судом неповажною.

При цьому колегія суддів також виходить із того, що у своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» та у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року, справа № 922/4244/17, зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, аналіз викладених вище обставин в їх сукупності дає підстави стверджувати про неналежне здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обовязків, за виключенням відповідача ОСОБА_4, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності її учасників, повідомлених належним чином.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.ст. 268, 382 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У звязку з цим, та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З цих підстав, датою складення цього судового рішення є 01.07.2019 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 19.11.2008 року у судовому порядку.

Від шлюбу у них народилась дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із матірю та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.12.2012 року по справі № 1505/9710/2012 з ОСОБА_4 на її користь було вирішено стягувати аліменти в розмірі 348,30 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття (а.с.7-8).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15.03.2013 року було змінено рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 1505/9710/2012 від 04.12.2012 року, а саме було вирішено стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі 250 грн. щомісячно, починаючи з 15.03.2013 року і до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.9-12).

Свої позовні вимоги позивач також обгрунтовувала тим, що відповідач офіційно не працює, має нерегулярний дохід, ухиляється від утримання дитини, матеріальну допомогу не надає, дитина постійно потребує додаткових витрат, а вона одна самостійно не може «підняти дитину на ноги» за кошти, які платить відповідач.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не наведено та не обґрунтовано на достатньому рівні підстави для збільшення розміру аліментів, крім того, відповідач через хворобливий стан здоровя не має змоги працювати на роботі на постійній основі, має мінливий, нерегулярний дохід, та має на утриманні доньку від іншого шлюбу ОСОБА_6, мати якої померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

Однак, колегія суддів частково не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ч. 1,2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законом України від 17 травня 2017 року N 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до СК України, ЦПК України, який, зокрема, передбачає підвищення мінімального розміру аліментів, спрощення процедури стягнення аліментів та оголошення аліментів власністю дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3 ст. 181 СК України у редакції Закону України від 17 травня 2017 року N 2037-VIII).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Позивач у своєму позові та апеляційній скарзі зазначила, що відповідач офіційно не працює, має нерегулярний дохід, ухиляється від утримання дитини, матеріальну допомогу не надає, дитина постійно потребує додаткових витрат, а вона самостійно не може забезпечити належний рівень життя дитини на аліменти у розмірі 250 грн. в місяць.

Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року складає 2027 грн., з 1 липня 2118 грн., з 1 грудня 2218 грн.

Враховуючи що розмір аліментів у сумі 250 грн. в місяць дійсно є недостатнім для утримання дитини сторін, тобто, матеріальний стан одержувача аліментів значно змінився в сторону погіршення, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що позивачкою не подано доказів про наявність підстав для визначення розміру аліментів в сумі 5000 грн. Однак колегія суддів приймає до уваги, що з часу прийняття рішення про стягнення аліментів вартість та рівень життя зросли, що потребує більших витрат на утримання дитини, зокрема наявність змін та потреб для забезпечення неповнолітньої дитини, які є необхідними для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, які стягуються, відповідно до рішення апеляційного суду Одеської області від 15.03.2013 року, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, на утримання малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 250 грн. до 1100 грн. щомісячно, починаючи із дня набрання даною постановою законної сили до досягнення дитиною повноліття, тобто з 01.07.2019 року до ІНФОРМАЦІЯ_5.

При цьому колегія суддів враховує стан здоровя відповідача ОСОБА_4, який є незадовільним внаслідок перенесених травм, які відбулися після падіння з висоти, у вигляді компресійного перелому тіла - хребта, компресійної посттравматичної нейропатії лівого променевого нерву, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гіпертензійно-лікворного синдрому, посттравматичного остеохондрозу 2 ступеня.

Згідно виписного епікризу з історії хвороби № 5332 від 10.08.2009 року він перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Білгород-Дністровської ЦМЛ з діагнозом: «Последствия краниоспинальной травмы. Перелом Д12, сотрясение головного мозга, осложненное церебростеническим синдромом».

Його хворобливий стан здоровя не дозволяє йому працювати на роботі на постійній основі, а тому у періоди, коли хвороба відступає, відповідач намагається працювати на випадкових роботах. Внаслідок цих обставин, він має мінливий, нерегулярний дохід, якого ледве достатньо, щоб прокормити себе та доньку від іншого шлюбу ОСОБА_6, яка перебуває на його утриманні, мати якої померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідач є працездатним і повинен на належному рівні утримувати не лише дитину, яка проживає з ним, а і дитину сторін, а тому аліменти у розмірі 250 грн. на місяць, є явно недостатніми для її утримання, про що вказано вище.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване судове рішення скасувати, та прийняти постанову про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_4 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позову до суду першої інстанції у розмірі 704,80 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 1057,20 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 грудня 2018 року скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, які стягуються, відповідно до рішення апеляційного суду Одеської області від 15.03.2013 року, з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН:НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН:НОМЕР_2, на утримання малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 250 грн. до 1100 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, тобто з 01 липня 2019 року, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНН:НОМЕР_1, на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНН:НОМЕР_1 на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 1057,20 грн. (одна тисяча пятдесят сім гривень 20 копійок), за наступними реквізитами:

Отримувач коштів - УК у м.Одесі/Малиновськ. р-н/22030101

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38016923

Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП)

Код банку отримувача (МФО) - 899998

Рахунок отримувача - 0031

Код класифікації доходів бюджету 22030101

Призначення платежу - *;101;

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадку, передбаченому п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра