Справа № 161/4448/19
Провадження № 2/161/1721/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді - Крупінської С.С.

при секретарі - Бакай Г.М.

з участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсними кредитних угод та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсними кредитних угод та зобов`язання вчинити дії.

Свої позовні вимоги мотивує тим, 28.12.2015 року уклала договір № НОМЕР_1 з ПАТ КБ «Приватбанк», за умовами якого банк надав їй пластикову картку № НОМЕР_2 . Зазначає, що вона користувалася даною карткою періодично, для проведення оплати за послуги мобільного зв`язку та здійснювала інші дрібні операції.

11.11.2018 року була заблокована її SIM-картка оператора стільникового зв`язку «Водафон», яку вона змогла розблокувати лише ввечері, здійснивши телефонний дзвінок з телефону свого чоловіка. 12.11.2018 року їй знову надійшло повідомлення щодо отримання заявки на заміну SIM-картки, у зв`язку з чим вона звернулася в сервісний центр VODAFONEв м. Луцьку та отримала інформацію про заміну SIM-картки, проте, картку їй розблокували на підставі наданого нею паспорта. Будь-яких смс про збільшення кредитного ліміту, здійснення платежів по картці не надходило.

21.11.2018 року при поповненні мобільного телефону через систему «Приват 24» вона не змогла увійти у дану систему у зв`язку із зміною пін-кода, а тому 22.11.2018 року зверталась у відділення «Приватбанк» з повідомленням про труднощі в користуванні карткою на гарячу лінію за номером 3700. З повідомлення їй стало відомо, що з картки були списані кошти і вона заблокована.

22.11.2018 року вона звернулася з заявою до Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області і 23.11.2018 року матеріали за її заявою приєднані до кримінального провадження № 0000473 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Внаслідок блокування її сім-карти та її підміни, без її згоди був збільшений кредитний ліміт на картці, укладено кредитні угоди та в подальшому всі особисті та кредитні кошти були виведені з карти, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 13 299 грн. станом на 14.03.2019 року.

Вважає, що відповідач порушив одну із істотних умов кредитного договору, а саме позивачу не були надані грошові кошти як позичальнику та порушено порядок укладення договору про споживчий кредит, а тому просить суд визнати недійсними кредитні угоди № DNH0CTCT013686 від 11.11.2018 року та № 7307 ВІД 11.11.2018 року, укладені між ОСОБА_3 та АТ КБ «Приватбанк», зобов`язати відповідача відновити залишок коштів на картці № НОМЕР_2 в розмірі 1409 грн., стягнути пеню за неналежний переказ коштів в розмірі 2348 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає про безпідставність позову та просить суд відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає.

З ст. ст. 626, 638 ЦК України слідує, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до частини другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України - письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Як видно з матеріалів справи між сторонами укладено кредитний договір та виникли правовідносини стосовно його виконання.

Судом встановлено, що 17.12.2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання банківських послуг, який складається із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, та Тарифів банку, на виконання якого банк відкрив ОСОБА_3 рахунок із встановленим кредитним лімітом на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом.

У заяві зазначено, що позивач ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами АТ КБ «ПриватБанк», а також надала згоду про те, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Позивач в позовній заяві вказує на те, що 11.11.2018 року була заблокована її SIM-картка оператора стільникового зв`язку «Водафон», яку вона змогла розблокувати лише ввечері, здійснивши телефонний дзвінок з телефону свого чоловіка. 12.11.2018 року їй знову надійшло повідомлення щодо отримання заявки на заміну SIM-картки, у зв`язку з чим вона звернулася в сервісний центр VODAFONE в м. Луцьку та отримала інформацію про заміну SIM-карти, проте, картку їй розблокували на підставі наданого паспорта. Будь-яких смс про збільшення кредитного ліміту, здійснення платежів по картці на її номер телефону не надходило. При поповненні мобільного телефону через систему «Приват 24» 21.11.2018 року ОСОБА_3 не змогла увійти у дану систему у зв`язку із зміною пін-кода, а тому 22.11.2018 року зверталась у відділення «Приватбанк» з повідомленням про труднощі в користуванні карткою та на гарячу лінію за номером 3700. З повідомлення їй стало відомо, що з картки були списані кошти і вона заблокована.

Згідно п. 1.1.2.11 Умов та Правил, клієнт зобов`язаний інформувати Банк, а також правоохоронні органи по факту втрати картки, стікера PayPass, ПІНа, сім-карти мобільного телефону або отримання інформації про їх незаконне використання.

Пунктом 1.1.5.13 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, що супроводжуються авторизацією до моменту письмової заяви Клієнта про блокування картки/рахунку/на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг.

Проте, матеріали цільної справи не містять доказів того, що 22.11.2018 року ОСОБА_3 зверталася в АТ КБ «Приватбанк» з інформацією про блокування її фінансового телефону, будь-яких заходів щодо блокування кредитної картки чи звернення в правоохоронні органи щодо отримання третіми особами доступу до її сім-катки тривалий час не вчиняла, попри те, що незаконні дії відносно кредитних коштів вчинялись невідомими особами 11 листопада 2018 року, позивач звернулась із відповідною заявою до правоохоронних органів лише 22 листопада 2018 року, а із заявою до Банку взагалі 30 листопада 2018 року.

Будь-яких інших доказів звернення до відповідача з приводу незаконного заволодіння кредитними коштами до 30 листопада 2018 року суду не надано.

Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно частини першої статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон) визначаються загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

Згідно пункту 1.27 статті 1 Закону платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором;

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі,що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.

Згідно пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи.

Згідно з п.п. 1, 2, 6, 9 Розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України 5 листопада 2014 року № 705 користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається.

Емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 при втраті контролю над мобільним телефоном із фінансовим номером не здійснила негайного блокування своєї картки, у відповідності до вимог Положення № 705 "Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням".

З врахуванням викладеного, суд вважає, що збільшення кредитного ліміту, зняття кредитних коштів з карткового рахунку ОСОБА_3 відбулась у зв`язку з порушенням нею Умов та правил надання банківських послуг, а саме щодо обов`язку негайного повідомлення та блокування кредитної картки, а тому саме позичальник несе відповідальність за вказані операції.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Оскільки ОСОБА_3 не повідомила негайно Банк та не заблокувала кредитну картку, через що, невстановлені особи мали доступ до її персональних даних, за допомогою якого проведено збільшення кредитного ліміту та зняття коштів з кредитної картки із використанням фінансового телефону, тому відповідальність за списані з рахунку кошти несе власник карткового рахунка.

Враховуючи, що операція із збільшення кредитного ліміту, зняття коштів була здійснена через ОТП-пароль за допомогою фінансового телефона ОСОБА_3 , АТ КБ «ПриватБанк» не повинен нести відповідальність за дані операції, то суд приходить до висновку, що підстав для визнання недійсними кредитних угод № DNH0CTCT013686 від 11.11.2018 року та № 7307 ВІД 11.11.2018 року, укладені між ОСОБА_3 та АТ КБ «Приватбанк» та відновлення залишку коштів на картці № НОМЕР_2 в розмірі 1409 грн., стягнення пеня за неналежний переказ коштів в розмірі 2348 грн. суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 18, 19, 42, 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсними кредитних угод та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 24.10.2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С.Крупінська