Справа №461/8592/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Рибак Н.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представник відповідача Тиховського Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди та виселення,

встановив:

позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить розірвати договір оренди №4342 від 26.07.1993 року, укладений між Управлінням комунального майна міста Львова та ОСОБА_2 на нежитлові приміщення загальною площею 34,1 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Також, просить виселити ОСОБА_2 з нежитлових приміщень загальною площею 34,1 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги покликається на те, що 26.07.1993 року між позивачем та відповідачем укладено договір №4342 оренди нежитлових приміщень, згідно умов якого позивач передав, а відповідач прийняв в безстрокове платне користування нежитлове приміщення площею 34,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, всупереч умовам укладеного Договору та вимогам законодавства, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав. Так, відповідно до довідки про заборгованість від 20.11.2017 року, станом на 14.11.2017 року відповідачем орендна плата не вносилась в розмірі, визначеному у договорі, внаслідок чого утворилась заборгованість. Крім того, актом №718-НП/17 від 18.10.2017 року встановлено, що фактично об`єкт оренди використовується для зберігання речей, а не для творчої діяльності як це передбачено договором. Позивач просить задоволити позовні вимоги та розірвати з відповідачем договір оренди, виселивши останнього з нежитлового приміщення.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, з мотивів, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив. Просила задоволити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив позов, з мотивів, наведених у відзиві. Просив відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 26.07.1993 року між Управлінням комунального майна м. Львова, правонаступником якого є Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради в особі начальника управління Нагірного Р.В. та ОСОБА_2 укладено договір № 4342 про оренду нежитлових приміщень, згідно умов якого позивач передав, а відповідач прийняв в безстрокове платне користування нежитлове приміщення площею 34,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.7-10/.

Пунктом 1 договору оренди передбачено, що приміщення надане в оренду для творчої діяльності.

Згідно п. 4 Договору, орендар повинен щомісяця до 10 числа місяця за попередній місяць сплачувати орендодавцю орендну плату у встановленому розмірі шляхом перерахунку на рахунок.

Згідно з п.6 Договору, несплата орендної плати протягом трьох місяців з дня закінчення строку платежу є підставою для дострокового розірвання договору оренди на вимогу Орендодавця.

Так, згідно п.3 Договору, орендна плата вноситься відповідачем у карбованцях.

Згідно перерахунку /а.с.11/ проведеного 16.12.1996 року у відповідності до ухвали Львівської міської ради №376 від 20.06.1996 року, орендна плата вноситься відповідачем у гривнях. Відповідно до даного перерахунку додатку до договору №4342, орендар сплачує орендну плату, враховуючи індекс інфляції кожного місяця.

Відповідно до довідки про заборгованість №4-2302-1627 від 20.11.2017 року, станом на 14.11.2017 року, відповідачем орендна плата за користування об`єктом оренди не вносилась в обсязі, визначеному умовами Договору, внаслідок чого допущено заборгованість на загальну суму 1 253,28 гривень /а.с.12-13/.

Актом №718-НП/17 від 18.10.2017 року, складеним за результатами проведеної перевірки встановлено, що фактично об`єкт оренди використовується для зберігання речей /а.с.14-15/.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», за договором оренди орендаря може бути зобов`язано використовувати об`єкт оренди за цільовим призначенням відповідно до профілю виробничої діяльності підприємства, майно якого передано в оренду, та виробляти продукцію в обсягах, необхідних для задоволення потреб регіону.

Орендар зобов`язаний використовувати та зберігати орендоване майно відповідно до умов договору, запобігати його пошкодженню, псуванню.

Орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Підстави, на яких наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, встановлені статтями 782, 783 ЦК України. Таке право наймодавець має у разі, коли наймач не вносить плати за користування річчю протягом трьох місяців поспіль; користується річчю всупереч договору або призначенню речі; без дозволу наймодавця передав річ у користування інший особі, своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; не приступив до проведення капітального ремонту (якщо обов`язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача).

Зі змісту зазначених вище положень договору оренди (п.4) та норм Цивільного кодексу України (ст. 782) випливає, що підставою для дострокового розірвання договору оренди є несплата орендної плати протягом трьох місяців підряд з дня закінчення строку платежу, оскільки визначальним у даному випадку є не наявність заборгованості чи її відсутність, а сам факт несплати орендної плати, протягом строку визначеного законом або договором.

Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та правочини.

Згідно зі ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно із ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, дослідженими в ході розгляду справи доказами підтверджується, що відповідач всупереч умовам укладеного договору та вимогам вищезазначених законодавчих актів, взяті на себе зобов`язання в повному обсязі не виконав.

При цьому, суд не бере до уваги покликання відповідача щодо неповідомлення його про порядок нарахування орендної плати та не надсилання йому претензій з боку позивача щодо неналежного виконання умов договору, оскільки виходячи з умов укладеного договору та додаткової угоди до нього, такі не передбачають обов`язку позивача надсилати рахунки для здійснення орендної плати чи претензій з вимогами щодо неналежного виконання договору.

Доводи відповідача щодо грошової одиниці на здійснення орендної плати також не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, адже згідно додатку до договору №4342 орендна плата вноситься відповідачем у гривнях. Наведене свідчить, що відповідач був повністю ознайомлений з умовами договору оренди та порядком здійснення оплати за договором.

Згідно із ч.1 ст.785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Згідно із п.п. «в». п.13 спірного договору при припиненні, або розірванні договору оренди орендар зобов`язаний повернути протягом 15 днів орендодавцю за актом приймання-передачі об`єкт оренди у стані, обмовленому договором оренди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що позов є обґрунтованим, позивачем доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, оскільки встановлено, що у відповідач дійсно не виконує умови договору оренди, зокрема не сплачував орендної плати та використовував орендне приміщення не за призначенням, зазначених у договорі.

Зважаючи на те, що відповідач в судовому засіданні не подав суду належних доказів на спростування вимог позивача, суд вважає, що існують підстави для задоволення позовних вимог про розірвання договору оренди та виселення відповідача з об`єкту оренди, а тому позов підлягає до задоволення.

Таким чином, у даному випадку, у зв`язку із розірванням договору відповідач підлягає виселенню із орендованого ним приміщення.

Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задоволити.

Розірвати договір оренди №4342 від 26.07.1993 року, укладений між Управлінням комунального майна міста Львова та ОСОБА_2 на нежитлові приміщення загальною площею 34,1 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Виселити ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ос.) з нежитлових приміщень загальною площею 34,1 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ос.) на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, ) суму сплаченого судового збору в розмірі 3 200 гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.

Повний текст рішення складено 10 липня 2019 року.