Справа № 368/1446/18
Провадження № 2/368/112/19
Рішення

Іменем України

(Заочне)

"27" червня 2019 р. м. Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючий - суддя Закаблук О.В.

При секретарі - Салій Я.С.

За участі сторін:

Позивач - ОСОБА_1

Представник позивача - адвокат Мілетич О.О.

- розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд, -

В С Т А Н О В И В :

10.10.2018 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій позивач просив суд винести рішення, на підставі якого:

- прийняти позовну заяву до розгляду;

- визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 ;

- зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_1 в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовував наступними обставинами, та нормами права.

Він, позивач по справі - ОСОБА_1 , звертаюсь до Кагарлицького районного суду Київської області з позовною заявою за захистом його порушеного права обґрунтовуючи свої позовні вимоги наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. З Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Він є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 8 грудня 1998 р. № НОМЕР_1 (копія свідоцтва додається).

20 листопада 1998 року між між мною -позивачем по справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (позивачем по справі) та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (відповідачем по справі) було укладено шлюб.

10.08.2001 року за згодою позивача у вищевказаній квартирі був зареєстрована відповідач, (копія довідки із зазначенням зареєстрованих осіб додається).

Вказана особа проживала тривалий час, але з серпня 2013р. ОСОБА_2 переїхала до приватного будинку до АДРЕСА_2 та проживає там постійно.

Наслідком суперечностей та окремого проживання стало припинення шлюбу рішенням Шевченківським районним судом м. Києва від 14 квітня 2014 року. Рішення набрало законної сили 19.05.2014 року. Оригінал знаходиться в матеріалах цивільної справи №2/761/2657/2014 в Шевченківському районному суді м. Києва.

На даний час в квартирі проживає тільки він - ОСОБА_1 , здійснює плату за комунальні послуги та інші платежі.

Відповідач не проживає в даній квартирі з моменту виїзду 2013р. особисті речі відповідача в ній відсутні, вона не сплачує комунальні послуги, які на неї нараховуються.

На підтвердження цього додає до позовної заяви Акти про відсутність (не проживання) особи за місцем її реєстрації, які підписані майстром технічної дільниці, сусідами та завірені печаткою та Комунального підприємства. Вказані акти складені протягом останнього року, (оригінали актів знаходяться в додатку)

Окрім того, підтвердити відсутність відповідача за місцем його реєстрації можуть свідки, які є сусідами, тобто людьми, що проживають в цьому ж будинку - ОСОБА_3 , що мешкає в кв. АДРЕСА_6 , та свідок, який являється родичем - ОСОБА_4 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_7 ; телефон: НОМЕР_2 .

На усі його прохання відповідач відмовлявся добровільно знятись з реєстрації місця проживання.

У зв`язку з тим, що квартирі зареєстрований відповідач у нього виникли труднощі щодо реалізації свого права на отримання супсидії - сплата додаткових коштів квартплати, а в подальшому можуть бути інші, що стосується мого права власності, а саме: при відчуженні нерухомості, так як в квартирі зареєстрована стороння особа.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою.

Із цього слідує, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється відділами у справах громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб за зверненням заінтересованої особи на підставі відповідного рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У силу ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ст. 391 Цивільного кодексу України. власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.405 п.2 член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї ласника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім&аро8;ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 Житлового кодексу України; ст. 405 Цивільного кодексу України).

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р.. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Крім того, відповідно до ч.2 ст.385 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобіганню такому порушенню. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідач не є членом сім`ї Позивача з 19.05.2014 року та проживає окремо з за адресою у АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. ст. 150, 156 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з нішу будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням

Отже враховуючи все вище викладене звертаю увагу суду на те що власником квартири є ОСОБА_1 Позивач, відповідач вже не маг статусу члена сім`ї власника квартири, проте зареєстрована в даній квартирі, тобто позивач має право визнати відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи все вищевикладене та керуючись ст. ст. 4, 175 Цивільного процесуального кодексу України; ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»; ст. ст. 317, 319, 321, 391, 383, 405 Цивільного кодексу України; ст. ст. 71, 72, 116, 156 Житлового кодексу України, - позивач просить суд задовольнити вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви.

10.10.2018 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

17.12.2018 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу, на підставі якої відкрито провадження, прийнято процесуальне рішення про проведення слухання справи в порядку загального позовного провадження, призначено справу до підготовчого судового засідання на 14 год. 00 хв. 09.01.2019 року.

09.01.2019 року підготовче судове засідання по даній справі відкладено на 15 год. 00 хв. 31.01.2019 року в зв`язку з неявкою відповідачки по справі, - ОСОБА_2 , одночасно судом здійснено виклик відповідачки шляхом направлення поштового повідомлення, та поміщення оголошення про день, час та місце слухання справи через офіційнитй портал «Судова влада України» веб - сторінка Кагарлицького районного суду Київської області https://kg.ko.court.gov.ua/ sudІ014.

31.01.2019 року проведено підготовче судове засідання у відсутності відповідачки ОСОБА_2 , яка повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи, що підтверджується матьеріалами справи.

Також судом по результатам проведення підготовчого судового засідання, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України, - винесено ухвалу про закриття підготовчого судового засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 12 год. 00 хв. 21.02.2019 року.

Одночасно судом здійснено виклик відповідачки шляхом направлення поштового повідомлення, та поміщення оголошення про день, час та місце слухання справи через офіційнитй портал «Судова влада України» веб - сторінка Кагарлицького районного суду Київської області https://kg.ko.court.gov.ua/ sudІ014.

21.02.2019 року слухання справи було відкладено на 12 год. 00 хв. 27.06.2019 року в зв`язку з неявкою сторін.

Одночасно судом здійснено виклик відповідачки шляхом направлення поштового повідомлення, та поміщення оголошення про день, час та місце слухання справи через офіційнитй портал «Судова влада України» веб - сторінка Кагарлицького районного суду Київської області https://kg.ko.court.gov.ua/ sudІ014.

В судовому засіданні, яке відбулося 27.06.2019 року, позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, обгрунтовував свою позицію обставинами, та нормами права, які зазначені в мотивувальній частині його позовної заяви, та які вказані судом вище, не заперечував проти проведення заочного розгляду справи в зв`язку з неявкою відповідачки ОСОБА_2 , та, відповідно, не заперечував проти заочного розгляду справи.

На запитання суду позивач повідомив, що відповідачка з квітня 2014 року, - з моменту розірвання шлюбу взагалі не проживає у його квартирі.

В судовому засіданні, яке відбулося 27.06.2019 року, представник позивача, - адвокат Мілетич О.О. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, обгрунтовувала свою позицію обставинами, та нормами права, які зазначені в мотивувальній частині позовної заяви, та які вказані судом вище, не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи в зв`язку з неявкою відповідачки ОСОБА_2 , та, відповідно, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

В судове засідання, яке відбулося 27.06.2019 року, відповідачка ОСОБА_2 не з`явилася, хоча повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи.

Суд, вислухавши позивача, його представника, які позов підтримали в повному обсязі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, шляхом винесення заочного рішення, обгрунтовуючи своє рішення наступними фактичними обставинами, та нормами матеріального та процесуального права.

Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 11 ЦПК - «Заочний розгляд справи».

Згідно ст. 280 ЦПК України, - умови заочного розгляду справи:

1 Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

- відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

- відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

- відповідач не подав відзив;

- позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача.

Так, позивач ОСОБА_1 , та його представник, - Мілетич О.О. в судовому засіданні не заперечували проти заочного розгляду справи, та, відповідно, винесення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, в судове засідання не з`явилася двічі поспіль.

Відповідач не надіслала на адресу суду письмову заяву про неможливість прибуття в судове засідання, не по відомила про причини своєї неявки, не подала відзив на позовну заяву, (хоча було оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні за клопотанням відповідачки в зв`язку з необхідністю подачі нею відзиву на позовну заяву), не надіслала заяви про слухання справи у її відсутності, відповідно, її неявку в судове засідання суд визнав як таку, яка є неповажною.

Згідно ст. 281 ЦПК України, - порядок заочного розгляду справи:

1. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу.

2. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ст. 282 ЦПК України, - форма і зміст заочного рішення:

1. За формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.

Згідно ст. 283 ЦПК України, - повідомлення про заочне рішення:

1. Відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 272 ЦПК України, вручення судового рішення:

- учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Підсудність.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно, враховуючи місце реєстрації відповідача та положення ч. 1 ст. 27 ЦПК України, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, як суду першої інстанції загальної юрисдикції.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні.

Позивачем по даній справі є фізична особа, - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець місто Луцьк Волинської області, громадянин України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 13 листопада 1998 року Шевченківським РУ ГУ МВС України в місті Києві, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачем по даній справі є фізична особа, - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка с. Довгомостиськ Мостиського району Львівської області, громадянка України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_5 , виданий 17 грудня 1998 року Московським РВХМУУМВС України в Харківській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Між сторонами по справі виник спір немайновго характеру, а саме, - визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, за наступних обставин.

Позивач по справі, - ОСОБА_1 є власником житлового будинку, який розміщено за адресою: АДРЕСА_1 .

Даний факт підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, яке видане в м. Київ 08.12.1998 року Шевченківською районною державною адміністрацією, відділом приватизації держжитлофонду, в якому посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Свідоцтво зареєстровано і записане у реєстрову книгу за № 3338 від 16.02.1999 року.

В квартирі, яка на праві власності належить Позивачу ОСОБА_1 , зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Даний факт підтверджується довідкою № 109 - 109/опп/с - 3655, яка видана 31.07.2018 року Шевченківською районною в місті Києві Державною адміністрацією, копія якої міститься в матеріалах справи.

Також даний факт підтверджується довідкою, яка видана 08.11.2018 року відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС УДМС України в Київській області, оригінал якої міститься в матеріалах справи.

Відповідчка по справі, - ОСОБА_2 в свій час була дружиною позивача, проте, з 2014 року шлюб було розірвано в судовому порядку.

Даний факт підтверджується рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2014 року в справі № 76/4260/14 - ц, копія якого міститься в матеріалах справи.

Вищевказане рішення суду набрало законної сили 19.05.2014 року.

Суд сприймає відомості, які містяться у вищевказаному рішенні суду, - як преюдиційні, тобто такі, - які не потребують доказуванню в даному цивільному провадженні.

Так, в мотивувальній частині рішення вказано, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 20.11.1998 року.

Згідно резолютивної частини рішення шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстровано 20.11.1998 року Московським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Харкова, актовий запис за № 1409 (свідоцтво про шлюб НОМЕР_7 ) - розірвано.

Проте, відповідачка ОСОБА_2 з 2014 року в квартирі, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_1 , - не проживає.

Даний факт підвтерджується наступними належними та допустимим доказами.

Актами, складеними Комінальним підприємством «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ» з облсуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва, від 10.11.2017 року, 28.09.2017 року, 23 счня 2017 року, про відсутність (не проживання) особи за місцем її реєстрації, які підписані майстром технічної дільниці, сусідами та завірені печаткою та Комунального підприємства, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно, судом встановлено, що відповідачка по справі, - ОСОБА_2 з квітня 2014 року ( з моменту розірвання шлюбу) не проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, починаючи з 2014 року та по час слухання справи, Відповідач ОСОБА_2 не проживає у квартирі Позивача та в квартирі відсутні особисті речі Відповідача. Будучи зареєстрованою, але не проживаючи Відповідач не приходить до квартири, не використовує її для тимчасового або постійного проживання. Відповідач не несе будь-яких витрат по утриманню житла, не сплачує платежі за комунальні послуги,сплата яких повністю лежить на позивачеві, що підтверджується копіями квитанцій на сплату комунальних послуг, які місятяться в матеріалах справи.

У зв`язку з відсутністю Відповідача ОСОБА_2 за місцем реєстрації Позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався до ідповідача про зняття з реєстрації в добровільному порядку, але відповідачка ОСОБА_2 ніяким чином на його прохання не реагує.

У зв`язку з тим, що Відповідач не подає заяви про зняття з реєстрації, Позивачу створюються перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном, що належить йому на праві власності.

Відповідно, поведінка відповідача ОСОБА_2 і послугувала підставою подачі позивачем ОСОБА_2 позовної заяви до суду з метою захисту його законних прав та інтересів, зокрема, з метою захисту права власності.

Відповідно, суд вважає, що в зв`язку з тим, що Відповідачка ОСОБА_2 не подаючи в добровільному порядку заяви про зняття з реєстрації, створює перешкоди позивачу ОСОБА_1 перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном, що належить йому на праві власності, тобто, порушує Конституційне право власності позивача ОСОБА_1 , яке повинно бути поновлене судом шляхом постановлення судового рішення.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України Позивач ОСОБА_1 , як власник майна, має право безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи.

Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно, як встановлено судом в судовому засіданні, відповідачка ОСОБА_2 в свій час була членом сім`ї позивача ОСОБА_1 , - була його дружиною, проте, починаючи з 19.05.2014 року (з моменту вступу в законну силу рішення про розірвання шлюбу між сторонами), вона не є членом сім`ї позивача ОСОБА_1 в розумінні норм СК України.

Відповідно, відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована у квартирі, яка належить позивачеві на праві приватної власності, проте, як встановлено з належних та допустимих доказів, які досліджені вище судом, - вже понад більше року без поважних причин не проживає за місцем реєстрації.

Згідно ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України у разі створення перешкод у користуванні власністю Позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме усунення перешкод в користуванні майном та визнання Відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Реєстрація Відповідача у будинку перешкоджає Позивачу у володінні та розпорядженні його власністю. Зокрема, на даний час Позивач не може отримати субсидію по сплаті комунальних послуг, оскільки в будинку зареєстрована Відповідачка, а тому при призначені Позивачу права на субсидію, Відповідачка також рахується як зареєстрована в будинку, що виключає можливість отримання Позивачем субсидії.

Таким чином, Відповідачку ОСОБА_2 слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняти з реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органом, уповноваженим на зняття з реєстрації, протягом семи днів на підставі, зокрема, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням).

Дану правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11.

Враховуючи вищевикладене, керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст. 41 Конституції України, ст. ст. 13, 15, 16, 317, 319, 321, 386, 391 Цивільного кодексу України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцем місто Луцьк Волинської області, громадянином України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 13 листопада 1998 року Шевченківським РУ ГУ МВС України в місті Києві, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , у користуванні його власністю, - квартирою, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 08.12.1998 року, шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки с. Довгомостиськ Мостиського району Львівської області, громадянки України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_5 , виданий 17 грудня 1998 року Московським РВХМУУМВС України в Харківській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , такою, що втратила право користування квартирою, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_1 , та зняття її з реєстрації.

Рішення може бути оскаржене на умовах та в порядку, який передбачено ст. 284 ЦПК України.

Згідно ст. 284 ЦПК України:

- заочне рішення може буте переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

- заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

- строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

На підставі ч. 5 ст. 272 ЦПК України надіслати копію даного рішення сторонам по справі протягом двох днів з дня його складення.

Суддя: Закаблук О.В.