ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5462/19 Справа № 212/1126/19 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка», на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 11 березня 2019 року, яке ухвалено суддею Ваврушак Н.М. у місті Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 11 березня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (далі - Відповідач) про стягнення моральної шкоди в зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків в розмірі 30 000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що працював на підприємстві відповідача у період з 15.06.1994 по 20.12.1997 року, з 23.09.2002 по 17.07.2006 року та з 16.08.2006 по 29.11.2016 року на шахті «Ювілейна», підземним машиністом електровозу.

Внаслідок шкідливих факторів виробництва у нього виникло хронічне захворювання, і за висновком МСЕК від 29.11.2018 року позивачу первинно було встановлено 25% стійкої втрати професійної працездатності за професійним захворюванням: хронічне обструктивне захворювання легень з 26.11.2018 по 01.12.2019 року з переоглядом 01.11.2019 року.

Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що протягом тривалого часу відчуває біль, загальну слабкість, втому, що його досить сильно морально пригнічує та змушує постійно лікуватися, але хронічний характер захворювання не дає надії на видужання у майбутньому.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про стягнення моральної шкоди, задоволені.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (50029 Дніпропетровська область м.Кривий Ріг вул.Конституційна, 5 ідентифікаційний код 00191329) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходів фізичних осіб у розмірі 30 000,00 гривень.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (50029 Дніпропетровська область м.Кривий Ріг вул. Конституційна, 5 ідентифікаційний код 00191329) на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 гривень (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.).

В апеляційній скарзі, відповідачПриватне акціонерне товариства «Суха Балка», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду, ухваливши нове, яким повністю відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач зазначає, що суд не звернув увагу на те, що позивач, укладаючи з відповідачем трудовий договір був повідомлений та ознайомлений під розпис про умови праці та наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів, які ще не усунуто та можливі їх впливи на здоров`я, його права і пільги на компенсації за роботу в таких умовах, однак свідомо приймав запропоновані умови праці і усвідомлював можливість погіршення його здоров`я та його наслідки, а отже відповідач не вчиняв протиправних дій щодо позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням професійного захворювання, а тому не може нести відповідальність у вигляді моральної шкоди з цієї підстави.

Окрім того, відповідач вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості, справедливості та критеріям статті 23 ЦК України, оскільки на виникнення професійного захворювання у позивача вплинула також робота і на інших підприємствах.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 у період з 15.06.1994 по 20.12.1997 року, з 23.09.2002 по 17.07.2006 року та з 16.08.2006 по 29.11.2016 року, часу звільнення за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Суха Балка» та працював на шахті «Ювілейна» підземним машиністом електровозу, що підтверджується трудовою книжкою позивача. (а.с.5-10)

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 16.08.2018 року, протокол №1153 встановлено професійний характер захворювання ОСОБА_1 - хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії. (а.с.11)

18 жовтня 2018 року на підприємстві ПрАТ «Суха Балка», проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача- хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії, про що складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4. Вказано, що причиною професійного захворювання позивача є: вміст пилу з вмістом вільного діоксину кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони в 2,5 рази перевищує ГДК. Особами, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж 20 років 9 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти та нормативно-правові акти, встановити неможливо. (а.с. 16-20)

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 054178 від 29.11.2018 року позивачу ОСОБА_1 при первинному огляді встановлено 25% стійкої втрати професійної працездатності за професійним захворюванням хронічне обструктивне захворювання легень без визначення групи інвалідності, з 26.11.2018 року до 01.12.2019 року, з переоглядом 01.11.2018 року, визначено потреби у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення. (а.с. 21).

У зв`язку із професійним захворюванням позивач перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою з медичної картки позивача. (а.с.15).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги позивача, керувався статтями 237-1 КЗпП України, статтями 23, 1167 ЦК України, й виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, і наявності у зв`язку з цим підстав для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції і не погоджується з доводами апеляційної скарги сторони віповідача, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

У відповідності до ст.4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Частиною 3 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом.

Відповідно до Закону України "Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку вміст пилу з вмістом вільного діоксину кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони, що в 2,5 рази перевищує ГДК через недосконалість робочого місця стали причиною профзахворювання позивача ОСОБА_1 , що встановлено актом розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4 від 18.10.2018 року (а.с.16-20).

Колегія суддів не сприймає доводів відповідача про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними у судовому рішенні висновками суду, так як уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

Надання підприємствами засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули впливу негативних факторів, інформованості позивача при прийомі на роботу про умови праці, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди.

При цьому, слід зазначити, що добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, тому доводи відповідача у цій частині на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Доводи відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача колегія суддів відхиляє, оскільки у судовому засіданні були встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу.

Також, колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги відповідача в частині необґрунтовано завищеного розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений з урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходив з конкретних обставин справи, часу роботи на підприємстві відповідача, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 25%, період роботи на підприємстві відповідача - 17 років 07 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода, суд визначив позивачу компенсацію в розмірі 30 000 грн., яка на думку колегії суду відповідає розміру заподіяної позивачу моральної шкоди.

Отже, колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, з урахування стажу роботи на підприємстві відповідача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманим ним професійним захворюванням під час виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 , а доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав для задоволення позову, є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів, а також незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 09 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: