Постанова

Іменем України

04 липня 2019 року

м. Київ

справа № 539/328/16-ц

провадження № 61-33094св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник позивача - Сокуренко Євген Сергійович,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду Полтавської області, у складі колегії суддів: Чумак О. В., Дряниці Ю. В.,

Бондаревської С. М., від 21 вересня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У лютому 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області, про виселення.

Позовна заява мотивована тим, що 03 травня 2007 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № PLL0GA00000117, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 18 481,00 доларів США строком до 23 травня 2017 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, у той же день між банком та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки

№ PLLL0G00000117, згідно якого остання передала в іпотеку належний їй на підставі договору купівлі-продажу будинок

АДРЕСА_1 . Заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 лютого 2013 року у справі

№ 1618/4819/2012 у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 23 травня 2007 року № PLL0GA00000117 звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинок

АДРЕСА_1 шляхом його продажу банком. Вказував, що мешканці спірного будинку добровільно не звільняють його на вимогу іпотекодержателя. Крім того, у порушення умов договору іпотеки іпотекодавець зареєстрував у зазначеному будинку інших осіб без письмової згоди іпотекодержателя.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2 ., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , які зареєстровані та/або проживають у будинку АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області

від 05 вересня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та її малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , з будинку

АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від18 лютого

2013 року звернуто стягнення на належний ОСОБА_1 будинок, який є предметом іпотеки, проте вимога банку про добровільне звільнення будинку залишена нею без задоволення. Реєстрація у спірному будинку

ОСОБА_2 разом з дітьми проведена без згоди іпотекодержателя всупереч пункту 18.12 іпотечного договору. З урахування зазначеного, суд першої інстанції виходив із наявності підстав для виселення відповідачів з указаного будинку.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 21 вересня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що спірний будинок набутий іпотекодавцем не за рахунок кредитних коштів, наданих

ПАТ КБ «ПриватБанк, тому виселення відповідачів без надання їм іншого постійного жилого приміщення з урахуванням частини другої статті 109 ЖК УРСР, є неможливим. Позивач як при зверненні до суду, так і під час розгляду справи в суді не зазначив інше житло, яке має бути надано відповідачам одночасно з виселенням з будинку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що відповідачі не входять до виключного переліку осіб, передбаченого статтею 114 ЖК УРСР, яким надається інше житлове приміщення при їх виселенні. Суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення статті 109 ЖК УРСР, оскільки зазначеною нормою не передбачено обов`язку банку пропонувати інше житлове приміщення для виселення боржників. Суд апеляційної інстанції не з`ясував до чиєї компетенції належить обов`язок надавати житло у разі виселення відповідача, не перевірив наявність вільних приміщень, безпідставно поклавши тягар доказування на позивача.

Короткий зміст відзиву (заперечення) на касаційну скаргу

У відзиві (заперечення) на касаційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 просить залишити касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

06 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

23 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № PLL0GА00000117, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 18 481,00 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_1 23 травня 2007 року був укладений договір іпотеки № PLL0GА00000117, згідно з яким іпотекодавець передала в іпотеку банку будинок АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 58-59).

Заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 лютого 2013 року у справі № 1618/4819/12 позовні вимоги

ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 23 травня 2007 року

№ PLL0GА00000117 у розмірі 340 585,76 грн станом на 12 жовтня 2012 року звернуто стягнення згідно іпотечного договору від 23 травня 2007 року

№ PLL0GА00000117 на житловий будинок

АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 , з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з правом здійснення

ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.В іншій частині позовних відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 21 вересня 2017 року заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області

від 18 лютого 2013 року у справі № 1618/4819/12 змінено у частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором від 23 травня 2007 року № PLL0GА00000117 з 340 585,76 грн до 276 175,82 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

12 грудня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направило ОСОБА_1 вимогу про добровільне звільнення вказаного будинку разом з незареєстрованими членами сім`ї та іншими мешканцями. Вимога направлена за адресами: АДРЕСА_1, та АДРЕСА_3 , і залишена ОСОБА_1 без задоволення (т. 1, а. с. 62-63).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області та актів обстеження умов проживання ОСОБА_1 на даний час зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_4 , але фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за якою також зареєстровані

ОСОБА_2 разом з дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1, а. с. 84, 96, 122, 124).

Встановлено, що будинок АДРЕСА_1 , який є предметом іпотеки відповідно до договору від 23 травня 2007 року № PLL0GА00000117, придбаний не за рахунок коштів, які надавалися за кредитним договором від 23 травня 2007 року

№ PLL0GА00000117, а за договором купівлі-продажу від 23 квітня 2007 року (т. 1, а. с. 229-230).

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом (частина перша статті 40 Закону України «Про іпотеку»).

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року № 6-1449цс15, № 6-2947цс15,

від 25 листопада 2015 року № 6-1061цс15, від 16 грудня 2015 року

№ 6-1469цс15 та від 10 лютого 2016 року № 6-2830цс15.

Зазначену правову позицію підтвердила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Встановивши, що будинок АДРЕСА_1 , про виселення відповідачів з якого просив позивач, є іпотечним майном, але був придбаний не за рахунок коштів, наданих

ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 на підставі укладеного між ними кредитного договору від 23 травня 2007 року, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про виселення відповідачів з цього будинку без надання їм іншого постійного жилого приміщення, правильно застосувавши до спірних правовідносин положення статті 109 ЖК УРСР.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильних по суті висновків суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскарженого рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 21 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович