Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 299/925/16-ц

провадження № 61-16365св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач -Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

третя особа - Орган опіки і піклування Виноградівської районної державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 31 жовтня 2016 року у складі судді Бак М. Д. та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 02 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Собослоя Г. Г., Куштана Б. П., Мацунича М. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 ., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання дій неправомірними та виселення.

Позов мотивовано тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 30 січня 2008 року укладено кредитний договір № MKV0GA. Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору банк зобов'язався надати ОСОБА_1 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 16 822,00 доларів США строком до 26 січня 2018 року, а ОСОБА_1 зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором.

У забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором 30січня 2008 року було укладено договір іпотеки, згідно із яким ОСОБА_1 надав в іпотеку ПАТ КБ «ПриватБанк» нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 160,30 кв. м, житловою площею 47,40 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 на праві власності.

Оскільки ОСОБА_1 не виконував зобов'язання за кредитним договором, рішенням Виноградівського районного суду від 30 липня 2009 року у справі № 2-465/2010 ухвалено звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 30 січня 2008 року у рахунок погашення заборгованості. На підставі рішення суду відкрито виконавче провадження.

Зазначав, що договором іпотеки, укладеним із ОСОБА_1 , передбачено право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише за умови отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Оскільки іпотекодержатель не надавав своєї згоди на реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, вважав, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України. Зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинно відбуватися на підставі рішення суду.

Ураховуючи наведене, просив визнати дії відповідача ОСОБА_1 щодо реєстрації у предметі іпотеки - будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , неправомірними та вчиненими з порушенням умов законодавства, а також виселити неправомірно зареєстрованих ОСОБА_3, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , які зареєстровані та/або проживають у предметі іпотеки із зняттям їх з реєстраційного обліку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 31 жовтня 2016 року у складі судді Бак М. Д. у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки позивачем не зазначено та не долучено до матеріалів справи документів, які свідчили б про дату реєстрації відповідачів у предметі іпотеки, наведені у позовній заяві обставини про те, що реєстрацію відповідачів проведено з порушенням умов договору іпотеки, визнано необгрунтованими та недоведеними .

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 02 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Собослоя Г. Г., Куштана Б. П., Мацунича М. В. апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 31 жовтня 2016 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що зважаючи на інформаційні відповіді Виноградівського РВ ГУДМС України у Закарпатській області - Сочка М. В. зареєстрована у будинку, який є предметом іпотеки, що за адресою: АДРЕСА_1 з 19 березня 2002 року, а ОСОБА_4 - з 14 грудня 2005 року.

Отже, відповідачі зареєстровані у будинку, який є предметом іпотеки, до укладення договору іпотеки, тобто до 30 січня 2008 року.

Також апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до інформації, наданої у відповідях Малокопанською сільською радою Виноградівського району Закарпатської області, ОСОБА_1, ОСОБА_3 ., ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 проживають у АДРЕСА_3 (рішенням сесії Малокопанської сільської радивід 18 жовтня 2007 року № 79 будинковий № 43 змінено на № 47) та інформація щодо часу, з якого вони були зареєстровані, відсутня, а факт реєстрації їх у будинку, який є предметом іпотеки, після укладення договору іпотеки, позивачем належними доказами не доведено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що заявник надав суду докази на підтвердження своїх вимог, а саме - довідку Малокопанської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 02 лютого 2016 року щодо реєстрації ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у предметі іпотеки, що свідчить про реєстрацію вказаних осіб без згоди заявника. Посилається на те, що саме на ОСОБА_5 та ОСОБА_2 покладено обов`язок доведення того, що вони були зареєстровані у предметі іпотеки до укладення договору іпотеки.

Додатково зазначає, що оскільки відповідачі добровільно не виконують рішення Виноградівського районного суду від 30 липня 2009 року у справі № 2-465/2010, тому позовні вимоги про виселення відповідають положенням статті 40 Закону України «Про іпотеку» та підлягають задоволенню.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

З огляду на матеріали справи встановлено, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припиненя цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Законом України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-IV визначено поняття іпотеки - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У частині першій статті 18 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-IV зазначено, що іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Частина перша статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року 1382-IV передбачає, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Відповідно до положень частини третьої статті 10 та частин першої та четвертої статті 60 ЦПК України у редакції 2004 року, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до пункту 20.11 договору іпотеки від 30 січня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», іпотекодавець зобов`язується не надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без письмової згоди на це іпотекодержателя та нотаріального посвідчення згоди цих осіб на їх виселення у разі звернення стягнення на предмет іпотеки.

З долучених до матеріалів справи документів не встановлено, що реєстрація місця проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 була проведена з порушенням умов договору іпотеки від 30 січня 2008 року та після укладення останнього. З цими висновками погодився апеляційний суд.

Отже, оскаржуваними рішеннями не встановлено порушення договору іпотеки від 30 січня 2008 року та прав ПАТ КБ «ПриватБанк».

З такими висновками судів попередніх інстанцій погоджується колегія Верховного Суду.

Вважає, що доводи касаційної скарги про те, що реєстрація ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у предметі іпотеки проведена без згоди заявника є безпідставними та недоведеними, які спростовуються наявними у матеріалах справи документами.

Вимоги в частині виселення із зняттям з реєстраційного обліку є похідними вимогами від визнання дій ОСОБА_1 неправомірними щодо реєстрації членів його сім`ї. Зважаючи на те, що вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині визнання дій ОСОБА_1 неправомірними щодо реєстрації членів його сім`ї не підлягають задоволенню, відповідно похідна вимога про виселення також не підлягає задоволенню судом.

Посилання заявника на частину першу статті 40 Закону України «Про іпотеку», як на підставу виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 із житла, що є предметом іпотеки, зі зняттям з реєстраційного обліку, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вказана норма Закону України «Про іпотеку» не була підставою позову.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Посилання заявника у касаційній скарзі на статтю 40 Закону України «Про іпотеку» є зміною підстав позову, яка, згідно із частиною третьою статті 49 ЦПК України (частиною другою статті 31 ЦПК України 2004 року, чинного на час розгляду справи у суді першої інстанції), допускається до закінчення підготовчого засідання, а тому неможлива на стадії касаційного провадження.

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зумовлюють потребу переоцінки судом доказів, що на підставі статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 31 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 02 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк