Справа № 426/1703/19
РІШЕННЯ

іменем України

19 червня 2019 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Реки А.С.,

за участі секретаря судового засідання Вєдєрникової Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сватове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

за участі позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ,-

Встановив:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з даним позовом та зазначили, що згідно свідоцтва на право власності на житло від 08.08.2006 року вони є власниками квартири АДРЕСА_1 . В належній їм квартирі зареєстрована ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не є їхньою родичкою та фактично не проживає в цій квартирі більше 4 років. При зверненні позивачами до Сватівської міської ради з питання зняття з реєстрації ОСОБА_4 їм було роз`яснено, що для цього необхідна особиста присутність особи, яку знімають з реєстраційного обліку. Речей відповідача в квартирі немає, вона не цікавиться її станом, за весь час реєстрації вона не сплачувала комунальні платежі та не брала участі у ремонті квартири та її утриманні. Врегулювати питання зняття з реєстрації у добровільному порядку позивачі не мають можливості, оскільки місце проживання відповідача на даний час їм не відоме. Згідно з розпорядженням Сватівського міського голови за № 10 від 18.01.2016 року квартал Луначарського було перейменовано на квартал Мирний. Просять визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим приміщення, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Сватівського районного суду Луганської області від 26 березня 2019 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням було призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 10 травня 2019 року призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивачі підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 , допитана, у відповідності до вимог ст. 234 ЦПК України, як свідок, пояснила, що відповідач ОСОБА_4 не є їхньою родичкою, це колишня наречена її старшого сина позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 в квартирі зареєстрована з 2014 року, але фактично там не проживає та не проживала раніше, її речей у квартирі немає, в утриманні квартири та сплаті комунальних платежів вона участі не бере.

Позивач ОСОБА_3 допитаний, у відповідності до вимог ст. 234 ЦПК України, як свідок, надав суду аналогічні пояснення.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про дату, час місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом направлення судових викликів, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, про причини неявки відомостей не надходило. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надала.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона знайома з родиною позивачів більше 10 років. Їй відомо, що позивач ОСОБА_2 зустрічався з ОСОБА_4 , тому позивач ОСОБА_1 зареєструвала її у належній їм квартирі. Відповідач ніколи в квартирі не проживала, була лише зареєстрована. Свідок часто буває в гостях у позивача ОСОБА_1 , але особистих речей відповідача в квартирі не бачила.

Суд, заслухавши думку позивачів, пояснення свідків, проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках.

Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 08 серпня 2006 року квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві приватної спільної сумісної власності (а.с.10).

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 07 червня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сватівського районного управління юстиції Луганської області, шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було розірвано та прізвище дружини після розірвання шлюбу «Ладига», про що складено актовий запис № 60 (а.с.20).

Відповідно до розпорядження Сватівського міського голови від 18 січня 2016 року за № 10 «Про перейменування вулиць, провулків, площ, проспектів м. Сватове» квартал Луначарського було перейменовано на квартал Мирний, відповідне розпорядження набрало чинності 19.01.2016 року (а.с.21).

У відповідності до довідки про склад сім`ї, виданої Сватівською міською радою від 04 лютого 2019 року № 725, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , також за даною адресою зареєстровані ОСОБА_2 , 1990 року народження та ОСОБА_4 , 1994 року народження (а.с.22).

Згідно копії домової книги, у квартирі АДРЕСА_1 з 12.08.2014 року зареєстрована ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12-13).

Як вбачається з копій квитанцій про сплату комунальних платежів, обов`язки по утриманню квартири та сплаті комунальних платежів несе позивач ОСОБА_1 (а.с. 16-18).

Позивачі, звертаючись до суду, посилаються на те, що відповідач ОСОБА_4 не є членом їх сім`ї та у зв`язку з тривалою відсутністю за адресою реєстрації, втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 . Безпідставне перебування відповідача на реєстраційному обліку в будинку, на думку позивачів, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Під час судового розгляду встановлено, що відповідач ОСОБА_4 не є членом сім`ї позивачів. В квартирі АДРЕСА_1 з моменту реєстрації не проживає, особистих особистих речей там не має, обов`язки щодо утримання квартири і сплати комунальних послуг не несе, а отже, своєю реєстрацією в квартирі чинить перешкоди власникам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у розпорядженні своїм майном. Таким чином, порушення права власності мають бути усунуті відповідно до положень ст. 321 ЦК України, оскільки право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права, або обмежений у його здійсненні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 76-80, 81, 89, 259, 263-268 ЦПК України, ст.150 ЖК України, ст.ст. 319, 321, 383, 391 ЦК України, суд,-

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 до ОСОБА_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Сватівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 25 червня 2019 року.

Суддя А.С. Река