КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7592/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року м. Київ

справа № 755/1626/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 Вячеславом Вікторовичем,на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 березня 2019 року, ухвалене у складі судді Катющенко В.П.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування України, третя особа - ОСОБА_3 про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення в займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулуОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Фонду соціального страхування України, в якому просить суд: визнати незаконним його звільнення, скасувати наказ про звільнення, поновити на займаній посаді, стягнути з відповідача суму заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу .

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно з наказом № 330-к від 15 липня 2016 року його було прийнято на посаду головного спеціаліста відділу інженерно-технічного забезпечення управління господарського забезпечення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Наказом директора Фонду соціального страхування Баженкова Є. №1052 від 22 грудня 2017 року ОСОБА_1 звільнено з роботи з посади головного спеціаліста відділу обліку матеріально-технічної бази Фонду соціального страхування України 29 грудня 2017 року, у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників.

Вважає дане звільнення таким, що не відповідає вимогам чинного трудового законодавства. Так, у зв`язку з проведенням реорганізації шляхом злиття Фондів, всіх працівників з 01 серпня 2017 року відповідно до п.6 ст. 36 КЗпП України переведено до Фонду соціального страхування України.

12 вересня 2017 року Правлінням Фонду соціального страхування України було прийнято постанову № 47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України», на виконання якої був виданий наказ № 603 «Про зміни в організації виробництва і праці». Представником управління по роботі з персоналом відповідача Марченко Р.Л. одночасно всіх працівників Виконавчої дирекції Фонду в усній формі було ознайомлено зі змістом вказаного наказу.

Вважає, що про звільнення належним чином позивач не був попереджений, письмових повідомлень про зміни в організації виробництва і праці він не отримував. Він сумлінно та професійно виконував обов`язки, покладені на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Він персонально не отримував письмового попередження про виключення із штатного розпису посади, яку він займає, та про його звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Таке письмове попередження він повинен був отримати не пізніше, ніж за два місяці до дати звільнення. Крім того, відповідач не запропонував йому іншої роботи в Фонді. Натомість, як після 26 жовтня 2017 року так і після 02 січня 2018 року відповідач продовжував прийом на роботу працівників за наявними вакансіями.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_8 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Вважає безпідставними твердження відповідача, які покладено судом в основу рішення, про те, що відповідачем повністю додержано процедуру вивільнення позивача, з огляду на те, що 27 жовтня 2017 року позивач персонально попереджений за два місяці про наступне вивільнення, у зв`язку із скороченням з 01 січня 2018 року чисельності штату працівників виконавчої дирекції Фонду, про що свідчить персональний підпис позивача у відомостях щодо попередження осіб про можливе майбутнє звільнення, яка є додатком до наказу виконавчої дирекції Фонду від 26 жовтня 2017 року №603 «Про зміни в організації виробництва і праці».

При цьому судом необґрунтовано не прийняті до уваги заперечення позивача, який вказував, що ніхто з працівників Фонду завчасно персонально не був попереджений про те, що його буде вивільнено на виконання постанови правління Фонду від 12 вересня 2017 року за № 47 та відповідно до наказу від 26 жовтня 2017 року за № 603. Надана відповідачем копія відомостей з підписом працівників є додатком до всього наказу від 26 жовтня 2017 року за № 603, а не до конкретного пункту. Крім того, вказаний Відповідачем пункт 3.1 цього наказу не містить відомостей про конкретні посади та конкретних осіб, яких передбачалося вивільняти, а тому підписи у додатку до наказу № 603 свідчать лише про доведення до колективу виконавчої дирекції Фонду постанов правління та самого наказу. Достовірність наданого відповідачем примірника наказу № 603 та додатку до нього викликає сумніви, оскільки в самому наказі містяться явні допечатування, підроблення, не додержана порядкова нумерація пунктів. Також, наказ містить пряму вказівку до 01 листопада 2017 року провести передбачені законом заходи щодо персонального попередження всіх працівників про зміну в організації виробництва і праці, відповідні зміни істотних умов праці, а також про наступні вивільнення з 01 січня 2018 року чисельності та штату працівників, чого після ознайомлення з наказом виконано не було.

При цьому судом також було необґрунтовано відмовлено у задоволенні заявленого позивачем клопотання про призначення технічної експертизи документа, на вирішення якої позивач просив поставити питання щодо обставин виготовлення наказу від 26 жовтня 2017 року за № 603.

Суд взагалі не повинен був приймати до уваги «Відомості, щодо попередження осіб про зміни в організації виробництва і праці, істотних умов праці у відповідності до постанов правління Фонду соціального страхування України від 12.09.2017 № 47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України», від 10.10.2017 № 50 «Про затвердження структури органів Фонду соціального страхування України», від 10.10.2017 № 51 «Про затвердження схеми посадових окладів працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та її робочих органів», від 10.10.2017 № 52 «Про внесення змін до Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України», які вводяться в дію 01.01.2018 та про можливе майбутнє звільнення», у яких наявний підпис позивача, як персональне попередження позивача про наступне вивільнення, оскільки ці відомості із зазначенням ряду посад не містять інформації стосовно пропонування вакантних посад, або повідомлення, що такі посади відсутні, інформації про дату звільнення та про причини такого звільнення (скорочення чи зміна істотних умов праці (у змісті відомостей йдеться про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці), що визначено нормою ст. 32 КЗпП України, яка також передбачає попередження працівника з цього приводу не пізніше ніж за два місяці, на умови яких працівник погодитись, та законодавчо є відмінними між собою, до того ж зміна істотних умов, виходячи з постанов правління, наведених у відомостях, стосується зміни системи оплати, стимулювання праці, розміру посадових окладів).

Також у відомостях щодо попередження осіб не зазначено, що посада позивача скорочується, при цьому вказується саме стосовно «можливого» майбутнього звільнення, що не є стверджувальною та однозначною інформацією.

Також неможливо зробити однозначного висновку про те, чи є відомості, на які посилається відповідач як на підтвердження повідомлення позивача про вивільнення, додатками до вищевказаного наказу № 603 від 26.10.2017 року, оскільки згідно правил діловодства у верхньому правому кутку проставляється додаток за відповідним номером до документу (наказу), про що у відомостях не зазначено, до того ж у відомостях відсутній підпис уповноваженої особи, яка попереджала чи вручала попередження про можливе майбутнє звільнення позивача.

Вважає, що відповідач не довів суду, що він виконав щодо позивача усі обов`язки, які передбачені чинним законодавством при звільненні працівника з роботи, зокрема, суду не було надано доказів, що відповідач персонально попереджав позивача про наступне вивільнення у зв`язку зі скороченням його посади.

Доводи відповідача, що відомості щодо попередження осіб є належним попередженням про звільнення позивача - безпідставні, оскільки у них міститься інформація про зміни істотних умов праці, зміни систем оплати та стимулювання праці, розміру посадових окладів, до того ж у відомостях також зазначено, що вони є лише відомостями про «можливе звільнення».

За таких обставин суд не мав підстав вважати, що дані «відомості» є належним та допустимим доказом здійснення персонального попередження позивача про його звільнення та що роботодавець належно виконав свої обов`язки передбачені ст. 49-2 КЗпП України і персонально попередив позивача про звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників.

При цьому суд не аналізував, що свідки, запрошені, позивачем, не є на сьогоднішній день працівниками відповідача, а свідки, запрошені відповідачем, є до сьогоднішнього дня працівниками останнього, підпорядковуються йому і говорили в суді виключно те, що їм «диктував» представник відповідача. Тому суд повинен був оцінювати покази свідків відповідача критично.

Представник відповідача - адвокат Феклістов О.В. у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти апеляційної скарги у цій справі повністю, вважає апеляційну скаргу за своїм змістом необґрунтованою, а вимоги за нею безпідставними.

Вважає, суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини, на які посилався Фонд як на підставу своїх заперечень, дослідив в судовому засіданні належні та допустимі докази Фонду, та дійшов обґрунтованого висновку про належне виконання відповідачем вимог закону в частині повідомлення позивача про майбутнє вивільнення за два місяці перед звільненням.

Суд дослідив постанови Правління Фонду від 12.09.2017 року №47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України», від 10.10.2017 року №50 «Про затвердження структури органів Фонду», порівняв штатні розписи виконавчої дирекції Фонду, затверджені 20.07.2017 року та 31.10.2017 року, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що відбувся процес оптимізації Фонду соціального страхування України, у зв`язку з чим мали місце зміни в організації виробництва і праці, що призвело до реального скорочення штату та чисельності працівників виконавчої дирекції Фонду з 01.01.2018 року з 267 до 188 штатних одиниць, а також встановив скорочення посади головного спеціаліста відділу обліку матеріально-технічної бази Фонду, яку займав позивач.

Суд першої інстанції дослідив наказ виконавчої дирекції Фонду від 26.10.2017 №603 «Про зміни в організації виробництва і праці» із додатками та встановив, що з додатку до наказу № 603 пункту 15.2, який стосується відділу обліку матеріально- технічної бази Фонду, в якому працював позивач, вбачається ознайомлення позивача 27.10.2017 під особистий підпис про скорочення працівників з 01.01.2018.

Вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що зі змісту наказу виконавчої дирекції Фонду №603 від 26.10.2017 не вбачається, що він не може тлумачитись, як неможливість потягти за собою наслідків звільнення. 27.10.2017 року позивачу був оголошений наказ Фонду №603 «Про зміни в організації виробництва і праці», який містить відомості про наступне вивільнення у зв`язку з скороченням з 01.01.2018 року чисельності та штату працівників, тобто було повідомлено про майбутнє вивільнення. Позивач ознайомився з вказаним повідомленням, про що поставив свій підпис 27.10.2017 року.

По-друге, доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідачем не запропоновано вакантних посад, також підлягають відхиленню, оскільки наявні у відповідача вакантні посади з 26 жовтня 2017 року по 29 грудня 2017 року не могли бути запропоновані позивачу, оскільки вони не відповідають спеціальності та професії позивача, його досвіду роботи. Посади, на які в період з 26.10.2017 року по 29.12.2017 року приймались та/або переміщувались інші працівники виконавчої дирекції Фонду, та які з 01.01.2018 року залишались вакантними, не є однорідними посаді позивача, яка була скорочена, оскільки передбачали виконання роботи за іншими професіями та спеціальностями.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа ОСОБА_3 також просив апеляційну скаргу відхилити, вважаючи оскаржуване представником позивача рішення суду 1-ї інстанції законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права, посилаючись на ті ж самі обставини.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8 підтримав доводи апеляційної скарги та просив скаргу задовольнити.

Представник відповідача Феклістов О.В. вважав доводи апеляційної скарги необґрунтованими та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши думку учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом № 339к від 15 липня 2016 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду головного спеціаліста відділу інженерно-технічного забезпечення управління господарського забезпечення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 .

Наказом № 386-к від 31 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнений у зв`язку з переведенням у виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування України.

Наказом № 315к від 01 серпня 2017 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду головного спеціаліста відділу обліку матеріально - технічної бази Фонду управління справами Фонду соціального страхування України.

Постановою правління Фонду соціального страхування України №47 від 12 вересня 2017 року «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» затверджена з 01 січня 2018 року гранична чисельність працівників Фонду у кількості 5192 штатних одиниці, у тому числі граничну чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду - 188 штатних одиниць.

Директором виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України листом від 29 вересня 2017 року №2.4-37-671 було доведено до відома голови Професійної спілки працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, що 12 вересня 2017 року правлінням Фонду соціального страхування України видана постанова «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» №47, якою з 01 січня 2018 року затверджена гранична чисельність працівників Фонду у кількості 5192 штатних одиниць, а на сьогодні гранична чисельність працівників Фонду складає 7988 штатних одиниць. На виконання вимог ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», попереджено про майбутні можливі зміни у структурі Фонду з 01 січня 2018 року та заплановане скорочення працівників, про зміни в організації виробництва і праці, істотних умов праці.

Постановою правління Фонду соціального страхування України №50 від 10 жовтня 2017 року «Про затвердження структури органів Фонду» затверджено структуру робочих органів виконавчої дирекції Фонду згідно з додатком 1 та структуру виконавчої дирекції Фонду згідно з додатком 2, яка вводиться в дію з 01 січня 2018 року. 31 жовтня 2017 року затверджений відповідний штатний розпис, в якому відсутній відділ обліку матеріально-технічної бази Фонду.

Гранична чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду станом на 31 жовтня 2017 року становила 267 штатних одиниць (облікова чисельність становила - 260 осіб), станом на 01 січня 2018 року - 188 штатних одиниць ( облікова - 198 осіб).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відбувся процес оптимізації Фонду соціального страхування України, мали місце зміни в організації виробництва і праці, що призвело до скорочення чисельності штатних одиниць, що згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є самостійною підставою для розірвання трудового договору.

Наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України №603 від 26 жовтня 2017 року «Про зміни в організації виробництва і праці» введено в дію з 01 січня 2018 року у виконавчій дирекції Фонду соціального страхування України зміни в організації виробництва і праці, що тягнуть за собою зміну істотних умов праці, вказаних у постановах правління Фонду соціального страхування України від 12 вересня 2017 року №47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України», від 10 жовтня 2017 року №50 «Про затвердження структури органів Фонду», від 10 жовтня 2017 року №52 «Про затвердження схеми посадових окладів працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та її робочих органів», від 10 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Положення про умови оплати праці та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України».

Управлінню по роботі з персоналом виконавчої дирекції Фонду доручено до 01 листопада 2017 року провести передбачені чинним законодавством заходи щодо персонального попередження всіх працівників виконавчої дирекції Фонду про зміни в організації виробництва і праці, відповідні зміни істотних умов праці, а також про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням з 01 січня 2018 року чисельності та штату працівників виконавчої дирекції Фонду під особистий підпис (згідно з додатком).

З додатку до наказу №603 - аркуші ознайомлення працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з наказом «Про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та скорочення чисельності працівників», встановлено, що в п.15.2 - відділ обліку матеріально-технічної бази Фонду, 9 з 10 працівників, серед яких і ОСОБА_1 , ознайомлені 27 жовтня 2017 року під особистий підпис про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та скорочення чисельності працівників.

Наказом директора Фонду соціального страхування Баженкова Є. №1052 від 22 грудня 2017 року, ОСОБА_1 звільнено з роботи з посади головного спеціаліста відділу обліку матеріально-технічної бази Фонду соціального страхування України 29 грудня 2017 року, у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Згідно частини другої статті 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, зазначено, що, оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс-17, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 зроблено висновок, що за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем виконано вимоги закону в частині повідомлення позивача про майбутнє вивільнення за два місяці перед звільненням, оскільки, звільнення відбулось 29 грудня 2017 року, тоді як 27 жовтня 2017 року ОСОБА_1 був оголошений наказ Фонду №603 «Про зміни в організації виробництва і праці», який містить відомості про наступне вивільнення у зв`язку з скороченням з 01 січня 2018 року чисельності та штату працівників, тобто було повідомлено про майбутнє вивільнення. Позивач ознайомився з вказаним повідомленням, про що поставив свій підпис 27 жовтня 2017 року.

Відповідач не мав можливості запропонувати позивачу з 01 січня 2018 року іншу роботу за відповідною професією та спеціальністю у зв`язку з її відсутністю, що підтверджується відомостями з наданих копій штатних розписів та довідок управління по роботі з персоналом виконавчої дирекції Фонду від 12 лютого 2018 року № 64-07, №63-07, від 19 лютого 2018 року № 79-07, від 27 вересня 2018 року №278-07. Наявні у позивача вакантні посади з 26 жовтня 2017 року по 29 грудня 2017 року не могли бути запропоновані позивачу, оскільки вони не відповідають спеціальності та професії позивача.

Також судом першої інстанції встановлено, що позивач не мав переважного права залишення на роботі з підстав визначених ст. 42 КЗпП України, оскільки перевага в залишенні на роботі надається визначеним категоріям працівників при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації. Адміністрація при скороченні чисельності та штату працівників віддала перевагу особам, продуктивність роботи яких є вищою, а наявні на час звільнення позивача вакантні посади не відповідали здобутим спеціальності та професії ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою Фонду від 27 вересня 2018 року №278-07 щодо скорочення головного спеціаліста відділу обліку матеріально-технічної бази Фонду управління справами виконавчої дирекції Фонду.

Відповідачем при звільненні ОСОБА_1 також дотримано вимог ст. 43 КЗпП України щодо дотримання попередньої згоди на його звільнення від виборного органу первинної профспілкової організації, що підтверджується згодою Ради Професійної спілки працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 22 грудня 2017 року № 01-02 за переліком згідно з додатком до подання ВД Фонду від 19 грудня 2017 року № 50-10-1.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено порушення роботодавцем положень ст.49-2 КЗпП України та що звільнення позивача проведено з дотриманням вимог законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх законними і обґрунтованими, такими, що зроблені з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Доводи апеляційної скарги позивача є аналогічними його доводам, викладеним у письмових поясненнях, запереченнях на відзив, наданих суду першої інстанції, вони були предметом дослідження суду першої інстанції та їм надана належна правова оцінка.

Так, доводи позивача щодо нездійснення відповідачем попередження працівника за два місяці до наступного вивільнення, оскільки персонального попередження позивача здійснено не було, а наказ виконавчої дирекції Фонду від 26.10.2017 № 603 позивачу не вручали, про його наявність він дізнався вже після звільнення, були предметом дослідження суду першої інстанції та правильно були відхилені судом, враховуючи наступне.

12 вересня 2017 року правлінням Фонду соціального страхування України прийнято постанову №47 "Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України", якою з 01 січня 2018 року затверджено граничну чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду - 188 штатних одиниць, а 31 жовтня 2017 року затверджено штатний розпис виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з 01 січня 2018 року у кількості 188 штатних одиниць.

Постановою правління Фонду від 10 жовтня 2017 №50 «Про затвердження структури органів Фонду» затверджено та введено в дію з 01 січня 2018 року, зокрема, структуру виконавчої дирекції Фонду згідно із додатком 2. Пунктом 2.2 цієї постанови вказано провести з дотриманням вимог чинного законодавства України організаційні заходи з приведення структури виконавчої дирекції Фонду у відповідність до додатку 2 до цієї постанови, в тому числі попередити працівників виконавчої дирекції Фонду про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, про можливі звільнення тощо.

Також прийнято постанови від 10 жовтня 2017 року №51 "Про затвердження схеми посадових окладів працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та її робочих органів", №52 "Про внесення змін до Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України".

На виконання вищенаведених постанов Правління Фонду соціального страхування України №47, 50, 51, 52, видано наказ від 26 жовтня 2017 року №603 за підписом директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України "Про зміни в організації виробництва і праці", яким наказано ввести з 01 січня 2018 року зміни в організації виробництва і праці, що тягнуть за собою зміну істотних умов праці, вказані у постановах № 47, 50, 51, 52; до 01 листопада 2017 року провести передбачені чинним законодавством заходи щодо персонального попередження всіх працівників про зміни в організації виробництва і праці, відповідні зміни істотних умов праці, а також про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням з 01 січня 2018 року чисельності та штату працівників під особистий підпис згідно з додатком.

При порівнянні штатних розписів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України станом на 20.07.2017 року та станом на 01.01.2018 року вбачається, що у штатному розписі з 20.07.2017 року Відділ обліку матеріально-технічної бази Фонду Управління справами налічував 10 працівників: начальник відділу, заступник начальника відділу та 8 головних спеціалістів. У зв`язку із скороченням чисельності штату з 01.01.2018 року передбачено у Відділі обліку матеріально-технічної бази всього 4 штатні одиниці - начальник відділу та 3 головних спеціалісти.

На виконання наказу від 26 жовтня 2017 року № 603 26 та 27 жовтня 2017 року працівників виконавчої дирекції Фонду під особистий підпис попереджено про зміни в організації виробництва і праці з 01 січня 2018 року та про можливе звільнення.

Зазначену обставину позивач не заперечує у позовній заяві, вказуючи про те, що попередження мало бути оформлене персонально працівнику, посада якого скорочується.

Як вбачається зі змісту наказу від 26.10.2017 року, в ньому зазначено: « Управлінню по роботі з персоналом виконавчої дирекції Фонду: до 01.01.2017 року провести передбачені чинним законодавством заходи щодо персонального попередження всіх працівників виконавчої дирекції Фонду про зміни в організації виробництва і праці, відповідні зміни істотних умов праці, а також про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням з 01.01.2018 року чисельності та штату працівників виконавчої дирекції Фонду під особистий підпис (згідно з додатком).

Таким чином, зміст зазначеного наказу не дає підстав для неоднозначного тлумачення, оскільки містить чітку вказівку на те, що з 01 січня 2018 року відбудеться скорочення чисельності та штату працівників.

Судом першої інстанції правильно встановлено з додатку до наказу №603 - аркушів ознайомлення працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з наказом «Про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та скорочення чисельності працівників», що в п.15.2 - відділ обліку матеріально-технічної бази Фонду, 9 з 10 працівників, серед яких і ОСОБА_1 ознайомлені 27 жовтня 2017 року під особистий підпис про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та скорочення чисельності працівників.

Аркуш, на якому позивач ОСОБА_1 поставив свій підпис, містить виклад інформації щодо змін в організації виробництва і праці, істотних умов праці, номери та назву вищевказаних постанов, дату введення цих змін, попередження про можливе майбутнє звільнення, а також те, що це попередження здійснюється на підставі наказу №603.

Використання в тексті додатку до наказу №603 слова «можливе», на що вказує позивач в апеляційній скарзі, не спростовує попередження про звільнення як таке та не свідчить про недотримання вимог закону в частині попередження про наступне вивільнення.

Враховуючи вкладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем було виконано вимоги закону в частині повідомлення позивача про майбутнє вивільнення за два місяці перед звільненням, оскільки позивач ознайомився з повідомленням 27 жовтня 2017 року, а звільнення відбулось 29 грудня 2017 року.

Посилання позивача та його представника на необґрунтоване відхилення клопотання про призначення технічної експертизи документа - відомостей, які названо додатком до наказу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 26.10.2017 року №603, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки запропоновані на вирішення експертизи питання не можуть встановлювати доказових даних щодо обставин, які мають значення для вирішення цієї справи, тоді як матеріали справи містять належним чином посвідчену копію наказу №603 від 26 жовтня 2017 року «Про зміни в організації виробництва і праці», який видано та підписано директором виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України ОСОБА_3 , а також відповідний додаток, що містить відомості про попередження про можливе майбутнє звільнення із особистим підписом позивача ОСОБА_1 та зазначенням дати 27.10.2017 року.

Доводи позивача про те, що він не вважав, що вказаний наказ може потягти наслідки звільнення, правильно не прийняті до уваги судом першої інстанції, оскільки позивачем не доведено обставин того, що даний наказ мав зміст, який відрізняється від наданого відповідачем.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що зазначені «відомості щодо попередження осіб про зміни в організації виробництва і праці, істотних умов праці … та про можливе майбутнє звільнення» не можуть також вважатись належним попередженням про наступне вивільнення з огляду на відсутність у нихінформації стосовно пропонування вакантних посад, або повідомлення, що такі посади відсутні, - не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів як підстава для задоволення позову, оскільки судом першої інстанції на підставі належних та допустимих доказів встановлено, що відповідач не мав можливості запропонувати позивачу з 01 січня 2018 року іншу роботу за відповідною професією та спеціальністю у зв`язку з її відсутністю, а наявні у позивача вакантні посади з 26 жовтня 2017 року по 29 грудня 2017 року не могли бути запропоновані позивачу, оскільки вони не відповідають спеціальності та професії позивача.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом було безпідставно не враховано наявність у нього диплому про здобуття повної вищої освіти за спеціальністю «фінанси» та здобуття кваліфікації економіст-фінансист, з огляду на невитребування судом матеріалів особової справи позивача, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції було зроблено правильний висновок про те, що наявні у позивача вакантні посади не могли бути запропоновані позивачу, оскільки вони не відповідають спеціальності та професії позивача.

При цьому, як вбачається з довідки, виданої виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування України за № 278-07 від 27.09.2018 року щодо скорочення головного спеціаліста відділу обліку матеріально-технічної бази фонду Управління справами виконавчої дирекції Фонду ОСОБА_1 ( а.с. 215-219, т. 1), наявність зазначеного диплому у позивача, що підтверджує кваліфікацію економіста-фінансиста ( спеціаліста), було враховано відповідачем при визначенні переважного права на залишенні на роботі в управлінні справами працівників з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці.

Як вбачається з трудової книжки позивача ОСОБА_1 , до роботи у виконавчій дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, позивач працював на посадах в інших установах та організаціях: наукового співробітника з питань реформування відносин власності, наукового співробітника відділу регуляторної політики, менеджера, комерційного директора ТОВ, начальника сектору господарського та матеріально-технічного забезпечення.

З останньої посади позивача було звільнено за власним бажанням 15 квітня 2011 року та за період до прийняття на посаду головного спеціаліста відділу інженерно-технічного забезпечення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності 19 липня 2016 року - даних про роботу позивача трудова книжка не містить (а.с. 17-23, т. 1). Таким чином, стаж роботи позивача у Фонді соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та його правонаступнику - Фонді соціального страхування України на дату звільнення становив 1 рік 5 місяців 10 днів.

В період з 26 жовтня 2017 року до 29 грудня 2017 року у штаті відповідача були вакантні посади: заступника директора виконавчої дирекції Фонду; директора департаменту юридичної роботи; заступника начальника відділу договірної роботи департаменту юридичної роботи ; головного спеціаліста відділу правового забезпечення представництва Фонду департаменту юридичної роботи; головного спеціаліста нормативно-правового відділу департаменту юридичної роботи; головного спеціаліста відділу внутрішнього та зовнішнього аудиту департаменту аудиту; головного спеціаліста відділу організаційного забезпечення управління організаційної роботи.

Судом першої інстанції перевірено дотримання відповідачем положень частини 2 ст. 40 КЗпП України, проаналізовано кваліфікаційні вимоги до кожної із вакантних посад та правильно встановлено відсутність вакантних посад, які б відповідали професії, спеціальності та кваліфікації позивача.

Зокрема, посада заступника директора не могла бути запропонована ОСОБА_1 оскільки на дану посаду призначається особа Правлінням фонду, а відтак пропонування даної посади виходить за межі компетенції Виконавчої дирекції.

Посада директора департаменту юридичної роботи вимагає наявність вищої юридичної освіти, освітньо-кваліфікаційного рівня магістра, спеціаліста і стаж роботи за фахом не менше 5 років.

Посада заступника начальника відділу договірної роботи департаменту юридичної роботи передбачає наявність вищої юридичної освіти, освітньо-кваліфікаційного рівня магістра, спеціаліста і стаж роботи у сфері договірного права, забезпечення господарської діяльності не менше 2 років, або на посадах керівника юридичного підрозділу не менше 1 року.

Посада головного спеціаліста відділу правового забезпечення представництва Фонду департаменту юридичної роботи передбачає наявність повної вищої юридичної освіти, стажу претензійно-позовної роботи не менше 2 років, наявність посвідчення адвоката та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Посада головного спеціаліста нормативно-правового відділу департаменту юридичної роботи передбачає наявність юридичної освіти та освітньо-кваліфікаційного рівня магістра, спеціаліста за спеціальністю "правознавство" і стаж роботи нормотворчої діяльності, систематизації та моніторингу законодавства не менше 2 років.

Посада головного спеціаліста відділу внутрішнього та зовнішнього аудиту департаменту аудиту передбачає наявність повної вищої освіти за кваліфікацією "облік і аудит" та стаж бухгалтерської роботи не менше 3 років.

Посада головного спеціаліста відділу організаційного забезпечення управління організаційної роботи передбачає наявність освіти за напрямком «адміністративний менеджмент».

За викладених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач не мав можливості запропонувати позивачу іншу роботу за відповідною професією та спеціальністю у зв`язку з її відсутністю, що підтверджується належними та допустимими доказами.

Посилання позивача та його представника на те, що при звільненні з роботи, в порушення вимог ст. 42 КЗпП України, не було враховано вимог щодо переважного права залишення на роботі при вивільненні працівників, правильно не були прийняті до уваги судом першої інстанції, оскільки судом встановлено, що при скороченні відділу обліку матеріально-технічної бази Фонду з 10 до 4-х штатних одиниць переважне право на залишенні на роботі надавалось працівникам з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці, а також тим, які мають більший безперервний стаж роботи, а саме : працівникам, які мають безперервний стаж роботи у Фонді відповідно 10 років 8 місяців, 10 років 1 місяць, 14 років 9 місяців, 3 роки 5 місяців, тоді як стаж позивача становив 1 рік 5 місяців 10 днів.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не мав переважного права залишення на роботі з підстав, визначених ст. 42 КЗпП України, оскільки перевага в залишенні на роботі надається визначеним категоріям працівників при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації. Адміністрація при скороченні чисельності та штату працівників віддала перевагу особам, продуктивність роботи яких є вищою, а наявні на час звільнення позивача вакантні посади не відповідали здобутим спеціальності та професії ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою Фонду від 27 вересня 2018 року №278-07.

Інші доводи апеляційної скарги позивача зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна правова оцінка у їх сукупності, у зв`язку з цим суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про поновлення позивача на роботі, з`ясувавши, що звільнення позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства та порушення законних прав позивача з боку відповідача допущено не було.

Таким чином, при вирішенні спору судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює та вирішено спір на підставі досліджених у справі доказів.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення та залишення без змін рішення суду першої інстанції, оскільки судове рішення є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанціїухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 24 червня 2019 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.