РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2019 року

м. Рівне

Справа № 572/962/19

Провадження № 22-ц/4815/1343/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Березень Ю.В.

Рішення ухвалене в м. Сарни Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту 06.08.2019

Рівненський апеляційний суд :

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника АТ КБ "Приватбанк" - Крилова О.Л. на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 06 серпня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (АТ КБ "Приватбанк") звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 27.12.2013 та судові витрати у справі.

Позов мотивує тим, що між сторонами 27 грудня 2013 року підписано заяву №б/н від 27.12.2013, згідно якої отримала кредит у розмірі 3500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок із сплатою процентів за користування кредитом. Відповідачка не виконувала договірних зобов`язань, станом на 3 березня 2019 року виникла заборгованість з врахуванням процентів та штрафних санкцій в сумі 18487,45 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачки.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 06 серпня 2019 року у задоволенні позову АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі представник АТ КБ "ПриватБанк" - Крилова О.Л. вказує на те, що банк не згідний з рішенням суду першої інстанції, оскільки вважає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи, а тому воно є незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що позивач надав до суду розрахунок заборгованості станом на 03.03.2019, копію анкети-заяви від 27.12.2013, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, Умови та правила надання банківських послуг. Натомість відповідачка, за час розгляду справи в суді заперечень проти позову банку не подала, розмір обчисленої позивачем заборгованості не оспорювала, факт укладення договору, отримання кредитних коштів, ознайомлення з Умовами та правилами, Тарифами банку не заперечувала.

Вказує, що відсутність підпису боржника - відповідача на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчать про не укладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловити певним чином згоду на них. В даному випадку, вважає, відповідач підписуючи анкету-заяву від 27.12.2013, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Також доказом користування кредитними коштами є виписка по рахунку, в якій відображено всі операції із використанням кредитних коштів, зняття грошових коштів, а також розмір нарахованих відсотків та штрафних санкцій за порушення зобов`язання.

Крім того, з огляду на ст.ст. 1048, 1054 ЦК України, ст. 49 Закону "Про банки і банківську діяльність" кредитний договір є двостороннім та оплатним, а основними вимогами банку до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд не мав жодних підстав відмовляти стягненні відсотків по кредиту.

При цьому, зазначали, що не можуть бути взяті до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, оскільки спірні правовідносини різняться.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Інші учасники справи правом на подачу відзиву не скористались.

Згідно з ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову банку, суд першої інстанції дійшов висновку, що банком не надано належних та допустимих доказів укладення кредитного договору з відповідачем, видачі кредиту, вірності нарахувань та відповідно заборгованості перед банком.

Такі висновки місцевого суду в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до п.2.1.1. Умов та Правил надання банківських послуг, вказані Умови використання кредитних карт ПАТ КБ "Приватбанк", пам`ятка клієнта/довідка про умови кредитування, тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карт банку. Дані Умови регулюють відносини між банком та клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на підставі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов`язаний виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил власниками додаткових карт.

Згідно з п.2.1.1.2.1 вказаних Умов та Правил для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата отримання картки, вказана у заяві.

Між тим, з долученої до матеріалів справи анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів) видно, що вона містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію.

У вказаній анкеті-заяві не зазначено, яку саме картку відповідач бажає оформити, не зазначено даних про умови кредитування, які проценти встановлено за користування кредитом, строк договору, які штрафні санкції передбачені за несвоєчасне погашення кредиту, розмір комісії.

Не надано банком й відповідної пам`ятки клієнта чи довідки, де було б зазначено вид виданої позичальнику кредитної картки.

Також, як правильно зазначено судом першої інстанції, не надано й доказів того, що ці умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно, брав на себе зобов`язання зі сплати процентів, комісії, пені, штрафів у разі порушення зобов`язання.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Крім того, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Проте Умови і Правила надання банківських послуг, на переконання колегії апеляційного суду з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

У справах споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну, рівність сторін у цивільно-правових відносинах шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Водночас відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також наведеної правової позиції Верховного Суду.

З огляду на наведене відсутні спонукання для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості, яка складається з: 3903,46 гривень - прострочене тіло кредиту; 7238,04 гривень - пеня за прострочене зобов`язання; 200,00 гривень - пеня за несвоєчасність сплату боргу; а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - фіксована частина; 856,55 гривень - процента складова. Оскільки нарахування цих сум передбачено виключно Умовами та правилами надання банківських послуг, які, як було зазначено, не є складовою частиною, укладеного кредитного договору.

Щодо задоволення позовної вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредитом в розмірі 5789,40 гривень, то колегія апеляційного суду вважає, що підстав для цього також немає.

Підтверджуючи вказану позовну вимогу позивачем було надано до суду лише розрахунок заборгованості, проте цей розрахунок, сам по собі не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, оскільки нічим не підтверджується та його правильність неможливо перевірити.

Як зазначалося матеріали справи не містять даних про те, яку саме кредитну картку отримав відповідач за анкетою-заявою від 27 грудня 2013 року, за яким тарифом вона обслуговується, який номер цієї картки, ліміт, термін дії та на підставі якого договору вона видавалася.

Хоча, відповідно до наданого банком витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", таких карт є чотири види, а зазначені в них періоди, ставки, умови нарахування пені та штрафів різняться між собою.

Колегія суддів не бере до уваги як належний доказ користування кредитними коштами виписку по рахунку, в якій відображено всі операції із використанням кредитних коштів, зняття грошових коштів, а також розмір нарахованих відсотків та штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також довідку про видачу картки та розмір ліміту, оскільки дані докази подано з порушенням вимог ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає,

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382, 384, п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника АТ КБ "ПриватБанк" - Крилової О.Л. залишити без задоволення.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 06 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 31 жовтня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.В. Хилевич