Справа № 414/2606/17
Провадження № 22-ц/810/799/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Єрмакова Ю.В.,

суддів: Авалян Н.М., Луганської В.М.,

за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Луганського апеляційного суду

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 06 серпня 2019 року, ухвалене у складі судді Безкровного І.Г., в м. Кремінна Луганської області у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказано, щовідповідно до укладеного договору № б/н від 02 лютого 2009 року відповідач по справі отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між позивачем та відповідачем договір, що підтверджується підписом відповідача в заяві.

В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 30 вересня 2017 року за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 70 014,68 грн., яка складається з: 3987,41 грн. заборгованість за кредитом, 58605,14 грн. по процентам за користування кредитом, 3850.00 грн. за пенею та комісією, 250 грн. штраф (фіксована частина), 3322,13 грн. штраф (процентна складова).

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк заборгованість за кредитним договором № б/н від 02 лютого 2019 року в розмірі 70 014,68 грн. та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 21 лютого 2018 року позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 02 лютого 2009 року в розмірі 62592,55 грн. Вирішено питання щодо судових витрат. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В лютому 2019 року представник відповідача звернулась з заявою про перегляд заочного рішення Кремінського районного суду Луганської області від 21 лютого 2018 року. Ухвалою Кремінського районного суду Луганської області від 26 березня 2019 року заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Кремінського районного суду від 21лютого 2018 року скасовано.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 06 серпня 2019 рокупозов акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (ідентифікаційний код 14360570; місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д; р/р НОМЕР_2 , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором від 02.02.2009 у розмірі 3987,41 грн (трьох тисяч дев`ятисот вісімдесяти семи гривень сорока однієї копійки). У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що підпис ОСОБА_1 під Умовами та правилами надання банківських послуг і графою № 5 «Банківські послуги» анкети-заяви від 02.02.2019 відсутній, представник відповідача у судовому засіданні також зазначила, що з умовами надання кредиту, зокрема розміром та порядком нарахування процентів, комісії, штрафів тощо, ОСОБА_1 ознайомлена не була, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 02.02.2009 шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом, пені та комісії і штрафів у загальному розмірі 66027,27 грн задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В серпні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з апеляційною скаргою та просить скасувати рішення Кремінського районного суду Луганської області від 06 серпня 2019 рокув частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» зазначило, що на підтвердження наявності правових підстав для стягнення заборгованості за відсотками Банк надав заяву-анкету, яка містить особистий підпис відповідача, де визначено розмір базової відсоткової ставки у розмірі 3% на місяць. Відповідно до виписки по особовому розрахунку, а також з розрахунку заборгованості відповідач здійснювала частково погашення заборгованості за відсотками, тобто прийняла умови стосовно сплати коштів за користування кредитом, тому вважає, що надані докази на підтвердження свого права щодо нарахування відсотків відповідають вимогам ст. 76-80 ЦПК України.

Також, скаржник зазначає, що відмовляючи у стягненні процентів за користування кредитними коштами, суд першої інстанції порушив вимоги ст. 1046 та 1048 ЦК України, оскільки основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання процентів за користування кредитними коштами.

(2) Позиція інших учасників справи

Від представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», просила суд апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити, рішення Кремінського районного суду Луганської області від 06 серпня 2019 року залишити без змін.

В судове засідання представник АТ КБ «Приватбанк» не з`явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, її інтереси у судовому засіданні представляла ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 20 вересня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 06 серпня 2019 рокута ухвалою суду від 03 жовтня 2019 року справа призначена до розгляду.

Оскільки рішення суду оскаржується в частині незгоди щодо відмови у стягненні заборгованості за процентами, то саме в цій частині і переглядається.

Про необхідність вчинення апеляційним судом таких дій свідчить також роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», зроблені в п.15 постанови про те, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в регулятивній частинах судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що підпис ОСОБА_1 під Умовами та правилами надання банківських послуг і графою № 5 «Баківські послуги» анкети-заяви від 02.02.2019 відсутній, представник відповідача у судовому засіданні також зазначила, що з умовами надання кредиту, зокрема розміром та порядком нарахування процентів, комісії, штрафів тощо ОСОБА_1 ознайомлена не була, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 02.02.2009 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

В обґрунтування вимог позовної заяви позивач вказав, що відповідно укладеного договору № б/н від 02 лютого 2019 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

На підтвердження позовних вимог позивачем було надано підписану відповідачем копію анкети-заяви, розрахунок заборгованості за кредитним договором.

Також, до суду апеляційної інстанції банком було долучено виписку по рахунку ОСОБА_1 , довідку про отримання відповідачем кредитних карток (а.с.207-216).

Зазначені докази хоч і не були надані до суду першої інстанції, однак підлягають дослідженню в сукупності із наданим в суд першої інстанції розрахунком заборгованості для встановлення обставин щодо фактичного використання коштів банку.

Перевіривши у порядку апеляційного провадження наявні у матеріалах справи на підтвердження доводів позову докази судом вбачається наступне.

02 лютого 2019 року відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанк.

Із наданого розрахунку заборгованості та виписки руху коштів по картковому рахунку, інформація у яких співпадає, вбачається, що відповідач користувалася грошовими коштами позивача.

До заяви позивачем додано Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку.

02 лютого 2019 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір. Укладання договору відбувалося в спосіб підписання заяви позичальника, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складає договір про надання банківських послуг.

Відповідачем отримано кредитний ліміт 4000, 00 грн.

За розрахунком банку станом на 30 вересня 2017 року за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 70 014,68 грн., яка складається з: 3987,41 грн. заборгованість за кредитом, 58605,14 грн. по процентам за користування кредитом, 3850,00 грн. за пенею та комісією, 250 грн. штраф (фіксована частина), 3322,13 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути проценти за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 02 лютого 2009 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору, а також на графу №5 під назвою «Банківські послуги, анкети-заяви ОСОБА_1 від 02.02.2009 року, вважаючи, що процентна ставка, зазначена в цій графі, погоджена з відповідачем.

Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію картки на невизначений строк, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (02 лютого 2009 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 грудня 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Також, судова колегія погоджується з висновком суду щодо необґрунтованості посилань позивача на графу №5 під назвою «Банківські послуги» анкети заяви ОСОБА_1 від 02.02.2009 року, оскільки, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, зазначена графа не містить підпису відповідача під назвою «банківські послуги» (як і наступна /остання/ графа заяви «Відмітки банку», якою визначені умови кредитування: вид картки, процентна ставка, пільговий період тощо. Підпис відповідача стоїть під графою «Виявляю бажання оформити на своє ім`я кредитку», яка йде після графи №4 «Додаткові відомості» та передує графі №5 під назвою «Банківські послуги», наступні графи заяви відповідачем не підписувались, а тому відсутні підстави вважати, що відповідач була ознайомлена з графою №5, де зазначені умови кредитування (процентна складова кредиту), на що посилається скаржник в апеляційній скарзі, при тому, що сама відповідач це заперечувала.

Судом першої інстанції правильно зроблені висновки щодо відсутності підстав вважати, що відповідач була ознайомлена з умовами кредитування, виходячи з аналізу анкети-заяви, а також Умов та правил надання банківських послуг. Сама відповідач, як вже було вказано, заперечувала факт ознайомлення з умовами надання кредиту стосовно процентної ставки.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Умови та анкета заява не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, про що зазначала і відповідач в суді.

Колегія суддів вважає, що Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять інформацію стосовно оформленої нею картки, тому це не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 02 лютого 2009 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Вказані обставини правильно встановлені судом першої інстанції під час вирішення, оскільки Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Доводи скаржника про те, що в розмір базової процентної ставки (3%) на місяць сторони визначили у анкеті заяви у графі №5 не заслуговують на увагу, враховуючи неведене вище та встановлені судом першої інстанції обставини.

Посилання скаржника на те, що відповідно до виписки по особовому розрахунку, а також з розрахунку заборгованості відповідач здійснювала частково погашення заборгованості за відсотками, тобто прийняла умови стосовно сплати коштів за користування кредитом, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач сплачувала суму по тілу кредиту, а позивачем сплачена сума автоматично перераховувалась в тому числі на погашення процентів, що не є свідченням визнання умов стосовно процентної ставки за кредитом.

Також, не заслуговують на увагу доводи скаржника про те, що відмовляючи у стягненні процентів за користування кредитними коштами, суд першої інстанції порушив вимоги ст. 1046 та 1048 ЦК України, оскільки основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання процентів за користування кредитними коштами, враховуючи те, що з наданих позивачем доказів не вбачається, за якою процентною ставкою надавався кредит. Сама відповідач, як було зазначено вище, заперечує, що кредит надавався на умовах, зазначених позивачем.

Посилання позивача на те, що у разі відсутності погодження сторонами кредитного договору у письмовій формі умов договору щодо розміру процентів за користування кредитом, позикодавець має право на утримання від позичальника процентів за користування кредитом у розмірі на рівні облікової ставки НБУ, не заслуговують на увагу, оскільки таких вимог у даній справі не заявлялось.

Отже, у апеляційній скарзі не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Щодо судових витрат

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

Керуючись, ст. 259, 367,374, 375, 383,384 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 06 серпня 2019 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2019 року.

Головуючий Ю.В. Єрмаков

Судді Н.М. Авалян

В.М. Луганська