Справа № 347/2117/18
Провадження № 22-ц/4808/811/19
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

за участю секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Єрмошенком Михайлом Івановичем, на рішення Косівського районного суду в складі судді Крилюк М.І., ухвалене 16 квітня 2019 року в м. Косові Івано-Франківської області, у справі за позовом ОСОБА_1 до Рожнівської сільської ради об`єднаної територіальної громади с. Рожнів про визнання права власності на спадкове майно за законом та зустрічним позовом Рожнівської сільської ради об`єднаної територіальної громади с. Рожнів до ОСОБА_1 про усунення спадкоємця від права на спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Єрмошенко М . І . , звернулась у суд з позовом до Рожнівської сільської ради об`єднаної територіальної громади про визнання права власності на спадкове майно за законом.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_1 - ОСОБА_3 Внаслідок цього відкрилась спадщина на належне йому майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Вказане будинковолодіння відносилось до суспільної групи колгоспний двір і його членами станом на 15 квітня 1991 року були: ОСОБА_4 (голова двору), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 (дружина), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 (син, а позивача батько). У передбачений законом строк ОСОБА_1 подала заяву до державного нотаріуса про прийняття спадщини. Однак їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з втратою свідоцтва про право власності на будинковолодіння, виданого виконкомом Косівської районної ради 10 червня 1989 року на підставі рішення №73 від 10 травня 1989 року на ім`я ОСОБА_4 Враховуючи, що вона є спадкоємцем першої черги за законом, її батько прийняв спадщину після смерті своїх батькьків позивач просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими буділями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

26 грудня 2018 року Рожнівська сільська рада об`єднаної територіальної громади подала зустрічну позовну заяву про усунення ОСОБА_1 від права на спадкування за законом.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ОСОБА_3 часто хворів, останні роки не міг самостійно себе обслуговувати та потребував сторонньої допомоги. Його доглядом, забезпеченням ліками, продуктами харчування та побутовим обслуговуванням протягом тривалого часу займалась двоюрідна сестра ОСОБА_6 Вона ж і проводила поховання ОСОБА_5 , ОСОБА_3 Про безпорадний стан батька позивачу було відомо, проте вона жодного разу не приїжджала до нього та не надавала будь-якої матеріальної допомоги. Тим самим фактично ухилялась від догляду за спадкодавцем.

Рішенням Косівського районного суду від 16 квітня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов Рожнівської сільської ради об`єднаної територіальної громади задоволено. Усунено ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що житловий будинок з господарськими буділями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 відносився до колгоспного двору, членом якого позивач не була. Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів Коломийського МБТІ від 11 травня 2018 року №61422 власником спірного будинковолодіння був батько спадкодавця і дід ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті своїх батьків ОСОБА_3 не прийняв спадщини та своїх спадкових прав не оформляв. Відповідно спірне будинковолодіння на день смерті йому не належало. А тому підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 немає.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги Рожнівської сільської ради суд виходив з того, що через алкогольну залежність та хворобливий стан здоров`я ОСОБА_3 перебував у безпорадному стані, вналідок чого не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Проте таку допомогу ОСОБА_1 батькові за життя не надавала, хоча мала можливість, його життям, побутом та здоров`ям не цікавилась, не приймала участь у витратах на організацію похорону батька тощо.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Єрмошенко М.І., подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить рішення скасувати. Ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову Рожнівської сільської ради - відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 постійно проживав з своїми батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою Рожнівської сільської ради. Тому після їх смерті прийняв спадщину. Відповідно спірне будинковолодіння відноситься до складу спадкового майна.

Також вказує, що судом безпідставно задоволено зустрічний позов. При цьому не взято до уваги, що усунення від спадкування можливо лише при одночасному настанні таких обставин, як ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо перебування батька позивача ОСОБА_3 у безпорадному стані в зв`язку із тяжкою хворобою. Не підтвердили цю обставину і допитані свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_6

Аналогічно не представлено відповідачем і доказів того, що у доньки була матеріальна та фізична можливість надавати допомогу спадкодавцю та що вона умисно ухилялась від надання такої. Натомість, ними представлено достатньо письмових доказів, які підтверджують неможливість надання допомоги у зв`язку із навчанням її у Національному медичному університеті імені О.О. Богомольця в м. Києві.

На думку апелянта у Рожнівської сільської ради об`єднаної територіальної громади взагалі були відсутні підстави для подання зустрічного позову, оскільки не мотивовано в інтересах яких конкретно осіб орган місцевого самоврядування звернувся до суду та не надано документів, що підтверджують наявність передбачених законом підстав для такого звернення.

У відзиві на апеляційну скаргу Рожнівська сільська рада об`єднаної територіальної громади зазначає, що оскаржуване рішення прийнято за повного з`ясування обставин справи, з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Косівського районого суду від 16 квітня 2019 року - без змін.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник - адвокат Єрмошенко М.І. доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Представник Рожнівської сільської ради об`єднаної територіальної громади -адвокат Бельмега М.В. в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився. Причин поважності суду не представив, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у його відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що батьками позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , були ОСОБА_13 та ОСОБА_3 Рішенням Снятинського районного суду від 10 лютого 2005 року шлюб між ними розірвано. Доньку ОСОБА_14 залишено проживати з матір`ю. 27 квітня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Снятинського району ОСОБА_13 видано свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.15, 16, 79).

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивачки - ОСОБА_3 помер, внаслідок чого відкрилася спадщина на належне йому майно (а.с.13). Заповітного розпорядження щодо цього майна ним не було зроблено.

З матеріалів справи вбачається, що у передбачений законом строк ОСОБА_1 подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (а.с.10).

Однак, постановою приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Григорчук Л.В. від 2 жовтня 2018 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.9).

Зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що підставою відмови у видачі свідоцтва є втрата правовстановлюючого документа - свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Косівської районної ради 10 червня 1989 року на ім`я голови колгоспного двору ОСОБА_4 , а також відсутність реєстрації права власності на спірний будинок за кожним членом колгоспного двору.

За змістом статтей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з статтею 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (частина 1 статті 1261 ЦК України).

Відповідно до частин першої та третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною першою статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина тряття статті 1296 ЦК України).

Відповідно до виписки з інвентаризаційних матеріалів Коломийського МБТІ від 11 травня 2018 року № 61422 право власності на спірне будинковолодіння згідно архівних даних станом на 31 грудня 2012 року було зареєстровано за ОСОБА_4 (головою колгоспного двору). Підставою виникнення права власності зазначено свідоцтво про право власності, видане 10 червня 1989 року виконкомом Косівської районної ради на підставі рішення №73 від 10 травня 1989 року (а.с.28-29).

Згідно довідки Рожнівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Косівського району від 27 вересня 2018 року №2002/02.2-17 житловий будинок по АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року у ньому були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (голова господарства), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (дружина) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , (син).

За змістом частини 1 статті 120 ЦК УРСР, що поширюється на спірні правовідносини, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних ( частина 2 статті 123 ЦК УРСР).

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що спори стосовно майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, які регулювали власність цього двору. Зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Отже, станом на момент набрання чинності Законом України «Про власність» спірне господарство відносилося до суспільної групи «колгоспний двір», головою двору був ОСОБА_4 (дід позивачки), членами двору ОСОБА_5 (баба позивачки) та спадкодавець ОСОБА_3 - її батько. Відтак, вказані особи як члени колгоспного двору мали право кожен на 1/3 частку в майні цього двору.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер голова колгоспного двору ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 (а.с.12).

З`ясовано, що на час смерті батьків ОСОБА_3 постійно проживав разом із ними за однією адресою, про відмову від спадщини не заявляв. А відтак, відповідно до вимог частини 3 статті 1268 ЦК України він вважається таким, що прийняв спадщину. Про прийняття спадщини батьком позивачки зазначено і у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Однак, суд першої інстанції на вказані обставини та вимоги закону уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про те, що спадкодавець ОСОБА_3 не прийняв спадщину після смерті своїх батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Що стосується вирішення спору в частині зустрічного позову, то колегія суддів враховує наступне.

В силу положень абзацу 2 частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

За змістом частини п`ятої статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Згідно норм частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як роз`яснено у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

При цьому безпорадний стан необхідно доказувати відповідними записами в медичних документах, доведення факту безпорадного стану тільки позивачем та свідками є недостатнім.

Натомість, в матеріалах справи відсутні будь-які медичні документи, які б вказували на безпорадний стан спадкодавця ОСОБА_3 .

Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого №7411/13 ОСОБА_3 знаходився на лікуванні у Косівській центральній районній лікарні з 25 вересня 2013 року по 9 жовтня 2013 року з діагнозом проникаюче ножове поранення живота, гемоперитонум, пошкодження виликог сальника (а.с.91). Після виписки з лікарні йому рекомендовано обмеження фізичного навантаження протягом двох місяців.

При цьому матеріали справи не містять у собі даних і про обставини, які б дали підстави для висновку про те, що внаслідок отриманого проникаючого ножового порання ОСОБА_3 потребував стороннього догляду, допомоги та піклування.

Аналогічно не доведено жодними належними та допустимими доказами того факту, що спадкодавець звертався до доньки з проханням надати допомогу та факту бездіяльності з цього приводу останньої, як уникнення від обов`язку забезпечити йому підтримку та допомогу. Тобто ухилення, пов`язаного з винною поведінкою, яка усвідомлювала свій обов`язок, але не вчиняла необхідних дій.

Не підтверджені ці обставини і поясненнями свідків, допитаних в судовому засіданні місцевого суду.

Та обставина, що ОСОБА_1 не спілкувалась впродовж тривалого часу з своїм батьком, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги. Як і не може слугувати підставою для усунення її від права на спадкування проведення поховання двоюрідною сестрою ОСОБА_6 , оскільки частиною 1 статті 1232 ЦК України передбачено обов`язок спадкоємця відшкодувати розумні витрати, які були зроблені іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Разом з тим не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що у Рожнівської сільської ради об`єднаної територіальної громади були відсутні підстави для звернення до суду із зустрічним позовом. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). Зважаючи на відсутність інших спадкоємців ОСОБА_1 зазначила відповідачем за своїм позовом про визнання права власності на спадкове майно за законом саме Рожнівську сільську раду об`єднаної територіальної громади.

Як передбачено пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати. Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити, у задоволенні зустрічного позову Рожнівської сільської ради об`єднаної територіальної громади відмовити.

Розподіл судових витрат на сторін слід покласти відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Єрмошенком Михайлом Івановичем, задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду від 16 квітня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , вартістю 114 310,00 грн (сто чотирнадцять тисяч триста десять гривень) у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні зустрічного позову Рожнівської сільської ради об`єднаної територіальної громади до ОСОБА_1 про усунення спадкоємця від права на спадкування за законом відмовити.

Стягнути з Рожнівської сільської ради об`єднаної територіальної громади (місцезнаходження: 78635, Косівський район , с. Рожнів, вул. Героїв Небесної Сотні, 26, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 04354389) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 ) 5 500,75 грн понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 9 липня 2019 року