Провадження № 2/202/862/2019
13 червня 2019 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,
за участю секретаря - Некрасової А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , третя особа Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, -
Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 жовтня 2018 року матеріали позовної заяви передані для розгляду за підсудністю до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 грудня 2018 року, справу передано судді Слюсар Л.П.
Ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська Слюсар Л.П. від 07 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , третя особа Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Позивач в судове засідання не з`явилась, натомість її представником адвокатом Рижик Р.О. направлено на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ФОП ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином, шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням, причини неявки суду не повідомила, відзиву, заяв, заперечень до суду не надала, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно п. 1 Договору замовник доручає, а виконавець зобов`язується організувати роботи із виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкції за цінами виробника (а.с.6).
У відповідності до п.3.1 Договору замовник зобов`язується сплатити вартість виробів, що складає 24 254 (двадцять чотири тисячі двісті п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.
Відповідно до п.2.2 завдаток за договором складає 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.
Згідно п. 3.2 Договору після виконання п. 3.1 виконавець зобов`язується передати замовнику виготовлені вироби протягом 30 робочих днів. У разі нестандартної комплектації виробів строк їх передачі у власність збільшується до 40 днів.
Відповідно до п. 3.12 Договору, договір діє з моменту укладання та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Матеріалами справи підтверджено, що Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» свої зобов`язання за вказаним кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позивачеві обумовлену сторонами грошову суму шляхом перерахування 19 254,00 грн. на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_2 , що підтверджується специфікацією по кредитному договору (а.с.15).
Також судом встановлено, що на час розгляду справи остаточне виготовлення та встановлення металопластикових вікон, характеристики яких визначені вказаним договором, не відбулося.
При цьому позивачу позовній заяву наголошує на тому, що вказаний товар не було передано у її власність з вини відповідача, внаслідок чого між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі статтями 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 К України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За нормами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди, друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відповідно до ч.2 ст.653 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.
Відповідно до ч.3 ст.653 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.5 ст.653 ЦК України, особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.
У свою чергу відповідачем не було передано у власність замовника - позивача виготовлені металопластикові вікна у встановлений договором строк - протягом 30 робочих днів з моменту здійснення повної оплати за такі ПВХ вироби.
Відповідно до частини першої статті 872 ЦК України якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; розірвання договору та відшкодування збитків.
Як вбачається з позовної заяви, при виконанні монтажних робіт з встановлення металопластикових конструкцій, виявилося, що заміри було підраховано не вірно. Відповідачем було складено розписку від 18 серпня 2018 року про зобов`язання замінити та встановити металопластикові конструкції в строк з 03 вересня 2018 року по 04 вересня 2018 року та у разі невиконання повернути суму за договором та сплатити штрафні санкції відповідно до договору (а.с.26).
З метою захисту своїх порушених позивач ОСОБА_1 зверталась до правоохоронних органів та Держпродспоживслужби.
Згідно до листа Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області № 7.2/1818257 від 16 серпня 2018 року, з метою отримання погодження на проведення позапланової перевірки до Держпродспоживслужби України направлено відповідну заяву та на теперішній час погодження з Держпродспоживслужби України не надійшло у зв`язку із чим заява ОСОБА_1 знаходиться на контролі та після отримання відповідного погодження, будуть вжиті заходи реагування згідно чинного законодавства (а.с.23).
Крім того, як вбачається з матеріалів справи з метою позасудового врегулювання спору, позивачем у серпні 2018 року направлено на адресу відповідача претензію, яка залишилась проігнорованою (а.с.19).
Однак такого письмового доказу у вигляді акту прийому-передачі між такими сторонами, складеному на виконання вказаного договору, суду не представлено.
Таким чином, аналіз змісту вказаних письмових доказів не дозволяє суду дійти висновку про наявність обставини у вигляді факту поставки відповідачем обумовлених договором ПВХ виробів позивачеві.
Будь-яких інших доказів (відповідна товарно-транспортна накладна, маршрутний лист тощо), які б свідчили про виготовлення та постачання вказаних виробів стороні позивача з боку відповідача суду не надано.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Зі сторони відповідача суду не надано жодних доказів на спростування заявлених позовних вимог.
За таких обставин, розглядаючи спір виключно в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги в частині розірвання договору та повернення сплачених позивачем за угодою коштів підлягають задоволенню, оскільки стороною позивача доведено порушення терміну виготовлення та доставки виробів позивачу з боку відповідача, і належних, достатніх та допустимих доказів зворотного суду не представлено.
З приводу заявлених вимоги щодо стягнення з відповідача неустойки, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Як вбачається з п.п. 3, 4 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно ч.1ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Будь-яких доказів, які б спростовували наведений позивачем розрахунок неустойки за вказаним договором та доводи позивача суду не представлено.
Щодо вимог позивача про відшкодування їй моральної шкоди, то суд зазначає, що такі вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно із ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.
Згідно до Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції», завданою шкодою є завдані внаслідок дефекту продукції каліцтво, інше ушкодження здоров`я, або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об`єкта права власності, з винятком самої продукції, що має дефект.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 09.11.2016 року у справі N 6-1575цс16, спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом.
Оскільки правовідносини, які виникли між сторонами, є договірними та відшкодування моральної шкоди в укладеному договорі не передбачено, і суду не надано доказів того, що позивачу внаслідок не виконання відповідачем своїх зобов`язань було завдано шкоду небезпечну для життя і здоров`я позивача саме через ненадання продукції, то в суду не має правових підстав для стягнення в даному випадку із відповідача моральної шкоди.
Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з того, що з огляду на те, що позивач відповідно до вимог ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, а тому відповідно до вимог ч.6 статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір.
За змістом ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволення чи відхилення частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, з відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судовий збір в розмірі 2114 грн. 40 коп.
Судові витрати з приводу позовної вимоги про стягнення моральної шкоди віднести за рахунок держави.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст.549, 611, 612, 625 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141,258, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд,-
В задоволені позову в частині стягнення моральної шкоди - відмовити.
Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в дохід держави судовий збір в розмірі 2114 (дві тисячі сто чотирнадцять) грн. 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Л.П. Слюсар