Справа № 368/799/19
Рішення

Іменем України

"10" жовтня 2019 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі:

Головуючий суддя - Закаблук О.В.

При секретарі судового засідання - Дерев"янко Я.С.

За участі:

Позивач - ОСОБА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2

- розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд, -

В С Т А Н О В И В :

01.07.2019 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якій позивачка просить суд винести рішення, на підставі якого:

- розірвати шлюб між ним, - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області (актовий запис за № 75).

Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_3 в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступними фактичними обставинами, та нормами права.

01 вересня 2012 року він з відповідачкою уклав шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області ( актовий запис № 75 ).

Від шлюбу вони мають доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства.

З підстав наведених вище, збереження нашої сім`ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим.

На даний час, вони проживають окремо тад шлюбних стосунків не підтримують.

Спору про поділ майна, що є їхньою спільною сумісною власністю, на сьогоднішній день немає.

Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з мамою - ОСОБА_2 .

Тому, у відповідності до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Крім того, ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки укладання шлюбу здійснюється па засадах взаємної любові та поваги, то збереження подружніх відносин неможливо, якщо втрачена їх основа. Тому вказана вище норма закону надає мені право звернутись до суду з відповідним позовом, в якому вимагати розірвання шлюбу.

Підстави, які б перешкоджали звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, передбачених ст. 110 Сімейного кодексу України, зокрема таких як вагітність або ж недосягнення нашою спільною дитиною одного року, - відсутні.

Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України повідомляє, що заходи досудового врегулювання спору не проводилися.

Згідно із п. 9 ч. 3 ст.175 ЦПК України повідомляє, що понесені нею витрати становлять 768.40 грн (оплата судового збору), що підтверджується квитанцією.

Судовий збір сплачений ним в повному обсязі на підставі п. І. 3. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» .

У відповідності із п.10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України підтверджує, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

На підставі наведеного та керуючись ст. 3,4, 114, 175, 184, 187 ЦПК України, ст.ст. 105, 110,112 Сімейного кодексу У країни, - позивач просить суд винести рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

01.07.2019 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для розгляду даної справи по суті був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

25.07.2019 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання в загальному позовному порядку, призначено підготовче судове засідання на 11 год. 00 хв. 26.09.2019 року.

26.09.2019 року справа була знята з розгляду в зв`язку з перебуванням головуючого по справі, - судді Закаблука О.В. у відпустці, підготовче судове засідання призначене на 09 год. 00 хв. 10.10.2019 року.

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 10.10.2019 року, позивач ОСОБА_1 позов підтримав, обгрунтовував свою позицію обставинами, які викладені в мотивувальній частині його позовної заяви, та які судом наведено вище.

Додаткового пояснив суду, що у нього з відповідачкою ОСОБА_2 шлюбно - сімейні відносини припинилися вже понад рік, між ними постійно виникали сварки, які, на його думку негативно впливають на морально - психологічний розвиток дитини, яка була постійним свідком сварок.

Примиритися категорично не бажає, так як це є безперспективним з точки зору подальшого існування такої сім`ї.

У нього з відповідачкою діаметрально різні погляди на поняття сім`ї та шлюбу, тому категорично заперечував проти надання терміну на примирення.

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 10.10.2019 року, відповідачка ОСОБА_2 позов визнала, їй судом роз`яснено процесуаьні наслідки визнання позову, які їй зрозумілі.

Наполягає на розірванні шлюбу, так як даний шлюб існує лише формально, - завдяки його юридичній реєстрації.

На даний час вона проживає з дитиною окремо від позивача.

Також вважає, що постійні сварки між нею та позивачемнегативно впливають на розвиток малолітньої дитини.

Категорично заперечує проти надання терміну на примирення.

Визнання позову відповідачкою ОСОБА_2 в підготовчому судовому засіданні дає підставу суду застосувати положення ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Отже, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд приходить до висновку щодо можливості винесення судового рішення по результатам підготовчого судового засідання, не призначаючи судове засідання до основного судового розгляду по суті.

Суд, вислухавши сторони по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, - шляхом винесення судового рішення, обгрунтовуючи своє рішення наступними фактичними обставинами справи та нормами права.

Підсудність.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров 'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Так, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з довідки, виданої 08.07.2019 року відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 19.10.2012 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно, враховуючи місце реєстрації та проживання відповідачки, та положення ч. 1 ст. 27 ЦПК України, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, - як суду загальної юрисдикції першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні.

Позивачем по справі є фізична особа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець місто Кагарлик Київської області, Україна, громадянин України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 14 липня 2001 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідачем по даній справі є фізична особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка село Іванівка Кагарлицького району Київської області, Україна, паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 18.10.2012 року Кагарлицьким РС УДМС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Спір між сторонами виник щодо шлюбу, зокрема, щодо його розірвання за наступних обставин.

01 вересня 2012 року позивач ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з відповідачкою ОСОБА_2 .

Даний факт підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_5 , яке видане 01 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець місто Кагарлик Київської області, Україна, громадянин України, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка село Іванівка Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянка України, зареєстрували шлюб 01 вересня 2012 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 01 вересня 2012 року зроблено відповідний актовий запис за № 75.

Прізвища після реєстрації шлюбу:

Чоловіка -

ОСОБА_1. Дружини ОСОБА_2 .

Від спільного шлюбу сторони мають одну малолітнью дитину, - ОСОБА_4 , 2015 року народження.

Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 , видане 13 лютого 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної сліжби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Кагарлик Київської області, Україна, про що 13 лютого 2015 року складено відповідний актовий запис за № 30.

В графі «Батьки» зазначені:

Батько - ОСОБА_1 , - позивач по даній справі.

Мати - ОСОБА_2 , - відповідачка по справі;

Обставини справи, що характеризують обставини сімейного життя сторін.

Як встановлено судом під час судового засідання з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 не проживають як одна сім`я понад 6 місяців.

Відповідно, сторони проживають на різних житлових площах, спільного сімейного бюджету не ведуть, мають окреме особисте життя.

Майнових спорів між сторонами немає.

Спору між сторонами щодо визначення місця проживання малолітньої дитини у сторін немає, - вона залишається проживати з матір`ю, - відповідачкою по справі.

Відповідно, як вбачається з матеріалів справи, які встановлені судом в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 категорично наполягає на розірванні шлюбу, категорично не бажає продовжувати шлюбно - сімейні відносини з відповідачкою ОСОБА_2 .

Що стосується відповідачки ОСОБА_2 , то вона в підготовчому судовому засіданні позов визнала, їй судом роз`яснено процесуальні наслідки визнання позову, які їй зрозумілі, проте, категорично наполягала на розірванні шлюбу, категорично заперечувала на пропозицію суду надати строк на примирення, так як вважає, що існування шлюбу є безперспективним, та надання терміну на примирення не дасть ніякого позитивного результату для продовження існування даного шлюбу.

Враховуючи категоричну позицію сторін, та фатичні обставини справи, які судом викладено вище, суд вважає, що в даному випадку примирення між сторонами є неможливим, оскільки надання сторонам строку на примирення, на думку суду, - є безперспективним, та таким, який тільки посилить негативне відношення сторін один до одного.

Що ж стосується застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору, то суд при винесенні рішення керувався наступним.

Норми Конституції України.

Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є не відчужуваними та непорушними.

Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Слід зазначити, що ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплює принципове положення, за яким шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану, набуває юридичної сили за умови, що він грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Це положення повністю відтворено в ч. 1 ст. 24 С К України.

Слід також зазначити, що згода не може вважатися вільною, коли вона дається під впливом фізичного чи психічного насильства з боку інших осіб.

Відповідно, як вбачається з обставин, встановлених судом в судовому засіданні, відсутня згода на продовження існування даного шлюбу як позивача ОСОБА_1 в зв`язку з тим, що в сторін різне ставлення до подружніх обов`язків, різні характери та різні погляди на життя, так і відсутня згода на продовження існування такого шлюбу у відповідачки ОСОБА_2 , що, на думку суду, є достатніми підставами для розірвання такого шлюбу, так як продовження існування даного шлюбу суперечить як інтересам позивача, а також інтересам малолітньої дитини, а також інтересам відповідачки ОСОБА_2

Норми галузевого права, - норми СК України.

Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки.

Як встановлено судом в даному випадку між сторонами тривалий час, - ще до початку проживання на різних житлових площах, відсутні почуття взаємної поваги та любові, підтримки, даний шлюб існує лише формально, - завдяки його державній реєстрації, хоча фактичних - шлюбно - сімейних відносин немає, відсутнє поняття сім`ї як в розумінні норм СК України, так і в розумінні норм звичаєвого права, яке, також, на думку суду повинно враховуватися в справах даної категорії, так як воно основане на загальнолюдських поняттях, що стосуються сім`ї, напроти, між сторонами існують відносини, які унеможливлюють існування сім`ї між строронами, та дані відносини з часом, зважаючи на окреме проживання сторін на різних житлових площах, - лише посилюються.

Згідно ч. 3 ст. 2 СК України Сімейний Кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між подружжям.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Як судом вказано вище, під час слухання справи встановлено, що, зглядаючись на обставини проживання сторін, їхнє спільне проживання не утворює поняття «сім`я» в розумінні положень СК України, так як судом вже зазначалося вище, сторони по справі поза розумним строком, - понад пів - року не проживають як чоловік та жінка, у позивача відсутнє бажання підтримувати будь - які відносини з відповідачкою ОСОБА_2 , в них відсутній спільний побут, спільний бюджет, тощо.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення.

Отже, припинення правовідношення, - антипод встановлення правовідношення, який має випадки, коли інтересам особи, права якої порушені значною мірою, відповідає саме припинення існуючого сімейного правовідношення.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Щодо відсутності згоди сторін на продовження шлюбу судом вказано вище, при обгрунтуванні застосування положень ст. 51 Конституції України до даного спору.

Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає положенню ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Аасамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно якої чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь - яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та дружини та збереження шлюбу буде суперечити як інтересам чоловіка, так і інтересам дружини.

Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, як це зазначено в абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, чого в даному шлюбі, на думку суду, немає, причому, з обох сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Отже, шлюб може бути припинено шляхом його розірвання за життя подружжя внаслідок волевиявлення обох або одного з них у суді або в органах РАЦСу. Відповідно, згідно з законом розірвання шлюбу має місце у випадках, коли подружжя або один із них вважають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе і бажають його розірвати.

Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного або обох подружжя є проявом принципу свободи шлюбу і рівності подружжя, відповідно, припинення шлюбу внаслідок його розірвання має суб`єктивну підставу, яку судом слід ретельно дослідити в судовому засіданні, з метою недопущення безпідставного розірвання шлюбу, застосування можливих засобів для збереження сім`ї, як основи суспільства.

Для розірвання шлюбу потрібна воля подружжя або одного із них, спрямована на юридичне закріплення відсутності шлюбу між сторонами.

Суд наголошує, що в даному випадку має місце пряма, визначена воля позивача на розірвання шлюбу, яка має вираз у позовній заяві, та в його позиції в судовому засіданні.

Що стосується відповідачки ОСОБА_2 , то вона також категорично наполягає на розірванні шлюбу, так як у них різні спільні життя, що фактично зводить нанівець намагання суду на примирення подружжя, яке, на думку суду, в даному випадку неможливе, з огляду на тривалий час існування шлюбу лише документально, без наявності фактичних взаємовідносин подружжя, та інших обставин справи, які судом вказано вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Слід зазначити, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`ялений одним із подружжя у будь - який час, окрім того, одностороннє подання позовної заяви про розірвання шлюбу виникає у випадках, коли один із подружжя ініціює розірвання шлюбу, а другий вважає за можливе збереження сімейних стосунків або просто ухиляється від подачі спільної заяви до суду або від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС.

Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Як вказано судом вище, сторони не підтримують шлюбно - сімейних відносин тривалий час, - більше пів - року, майнового спору між сторонами немає, шлюб розривають вперше, спору шодо проживання спільної малолітньої дитини немає, - вона залишається проживати з матір`ю, - відповідачкою по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

При застосуванні положень ст. 112 СК України суд змушений надавати приорітет інтересам другого з подружжя, який наполягає на розірванні шлюбу на шкоду інтересам другого з подружжя.

Так, судом встановлено, що існування даного шлюбу суперечить як інтересам позивача, так і інтересам малолітньої дитини, так і інтересам відповідачки.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-празових актів, що регулюють сімейні відносини.

Що стосується прізвища, то суд приймає рішення щодо задоволення вимоги відповідачки мати прізвище після розірвання шлюбу те, яке вона отримала після реєстрації шлюбу, - « ОСОБА_2 ».

Так, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, суд зазначає, що вирішення даного питання цілком та повністю лежить на юридичній відповідальності відповідачки ОСОБА_2 з огляду на положення ч. 4 ст. 12 ЦПК України.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій.

Так, дійсно, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Суд приймає рішення про залишення позивачці прізвища, яке вона отримала після реєстрації шлюбу, - « ОСОБА_2 », причому, суд зазначає, що вибір прізвища після розірвання шлюбу є виключним правом лише відповідачки, як це передбачено нормою сімейного права, так як під час вирішення даного питання думка позивача ОСОБА_1 судом не враховується.

Що стосується порядку та способу виконання даного рішення, то згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовиму записі про шлюб.

Згідно ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 214 ЦПК України приходить до наступного висновку:

- обставини, якими обґрунтовував позовну заяву позивач ОСОБА_1 , - мали місце;

- із встановлених обставин випливають сімейні правовідносини, - особисті немайнові відносини між подружжям, які регулюються нормами СК України, що закріплено, зокрема, в ч. 1 ст. 2 СК України;

- до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 3, ст.. 4, 88, 107, 118, 119, 120, 215, 218, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»;

- зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, позов підлягає до задоволення;

- судові витрати слід залишити за позивачем ОСОБА_1 , не стягуючи такі витрати з відповідачки ОСОБА_2 ;

- підстав до допущення судового рішення до негайного виконання на підставі положень ст. 367 ЦПК України, - судом не вбачаються;

- заходи забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися.

Відповідно, даний шлюб на думку суду має лише формальний характер, при його фактичному розпаді протягом тривалого часу, зважаючи на обставини справи, примирення між стронами не можливе, продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам позивачки та інтересам малолітніх дітей, інтересам відповідача, а тому має бути розірваний на підставі рішення суду.

Судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на відповідача.

В матеріалах справи містяться:

- квитанція № 27162328 - 1 від 20 червня 2019 року, яка засвідчує той факт, що позивачем ОСОБА_1 при подачі позовної заяви сплачено 768 (сімсот шістдесят вісім сорок) грн. 40 коп. судового збору, проте, враховуючи ту обставину, що позивач ОСОБА_1 в прохальній частині позовної заяви та в судовому засіданні просив не стягувати з відповідачки ОСОБА_2 на його користь судові витрати, то судові витрати слід залишити за позивачем ОСОБА_1 , не стягуючи їх з відповідачки ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113, ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 3, ч. 1 ст. 4, ст. 5, ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 23, ст. 29, ч.ч. 1, 3 ст. 133, ч.ч. 1, 2 ст. 144, ст. 280 - 283, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263, 263, 265, 268, ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 01 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцем місто Кагарлик Київської області, Україна, громадянином України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 14 липня 2001 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженкою село Іванівка Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянкою України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 18.10.2012 року Кагарлицьким РС УДМС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 , яке видане 01 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, актовий запис за № 75 від 01 вересня 2012 року, - розірвати.

Після вступу рішення в законну силу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженці село Іванівка Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянці України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 18.10.2012 року Кагарлицьким РС УДМС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , залишити прізвище, - ОСОБА_2 .

Встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого воно після набрання законної сили є підставою для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб про його розірвання органом державної реєстрації актів цивільного стану (відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ч. 2 ст. 115 СК України).

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку на підставі ч. 1 ст. 352 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області, а учасниками процесу, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: Закаблук О.В.