справа № 631/1121/18
провадження № 2/631/430/19
11 червня 2019 року селище міського типу Нова Водолага
Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Трояновської Т.М.
за участі секретаря судового засідання - М`ячиної Ю.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань приміщення Нововодолазького районного суду Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди,-
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 03 червня 2016 року в місті Харкові сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля марки «Nissan Maxima», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля марки «Peugeot 107» державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 .
В результаті дорожньо - транспортної пригоди автомобіль «Peugeot 107» державний номерний знак НОМЕР_2 зазнав механічні пошкодження.
Постановою Московського районного суду міста Харкова від 21.07.2016 року водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
12 лютого 2019 року за вхідним № 1043/19-вх в порядку, передбаченому частиною 7 статті 187 Цивільного процесуального кодексу України, судом отримано інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача по справі - ОСОБА_1 (а.с. 63).
Ухвалою від 13 лютого 2019 року прийнято позовну заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник Моторного (транспортного) страхового бюро України в судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. На адресу суду представник позивача - Куриленко М. В ., що діє на підставі довіреності № 6 - 03/23 від 26.12.2018 року, направив заяву, зареєстровану за вхідним № 1420/19-вх. від 26.02.2019 року, відповідно до якої посилаючись на територіальну віддаленість, просив розглядати справу без участі позивача та його представника, зазначивши, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі та не заперечують проти ухвалення у справі заочного рішення (а.с. 68).
Відповідач у судові засідання, що були призначені на 12 березня 2019 року, 09 квітня 2019 року та 13 травня 2019 року не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою місця реєстрації, вказаною у довідці Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області (а.с. 63), про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень (а.с. 72, 85).
Причини неявки відповідача суду не відомі. Відзив на позовну заяву відповідач не подав.
Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Крім того, відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, зі згоди позивача по справі, суд вирішив за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення.
Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).
При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно - правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу.
Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Як вбачається з матеріалів справи, 03 червня 2016 року о 20 годині 00 хвилин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Nissan Maxima», державний номерний знак НОМЕР_1 , по проспекту Московському, в районі будинку № 51-А в місті Харкові, під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечним, та скоїв наїзд на припаркований автомобіль марки «Peugeot 107» державний номерний знак НОМЕР_2 . Внаслідок зіткнення транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень та заподіяна матеріальна шкода.
З постанови судді Московського районного суду міста Харкова Оксененко В.А., прийнятої 21.07.2016 року у справі з єдиним унікальним № 643/7796/16 - п, вбачається, що ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 03 червня 2016 року о 20 годині 00 хвилин по проспекту Московському, в районі будинку № 51-А в місті Харкові, за участю автомобілів марки «Nissan Maxima», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням правопорушника та автомобіля марки «Peugeot 107» державний номерний знак НОМЕР_2 , й притягнуто останнього до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення з накладанням адміністративного стягнення у вигляді штрафу (а.с. 10 - 11).
Крім того, аналогічні відомості містяться у довідці № 93059020, складеною інспектором 5 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції Національної поліції у місті Харкові Лінник О.О. 03.06.2016 року (а.с. 8 - 9).
З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 вбачається, що власником автомобіля марки «Peugeot 107» державний номерний знак НОМЕР_2 є ОСОБА_2 (а.с. 5).
З матеріалів справи, у тому числі довідки № 93059020, складеної інспектором 5 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції Національної поліції у місті Харкові Лінник О.О. 03.06.2016 року, вбачається, що ОСОБА_1 на дату дорожньо-транспортної пригоди не виконав вимогу Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.
07 червня 2016 року ОСОБА_2 повідомила Моторне (транспортне) страхове бюро України про дорожньо - транспортну пригоду, що мала місце 03 червня 2016 року (а.с. 6).
Судом встановлено, що 30.01.2017 року ОСОБА_2 звернулась до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про здійснення відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо - транспортної пригоди, що сталась 03 червня 2016 року за участю транспортного засобу марки «Peugeot 107» державний номерний знак НОМЕР_2 та транспортного засобу марки «Nissan Maxima», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 (а.с.12).
ФОП ОСОБА_6 . повідомляв відповідача по справі електронним повідомленням, яким запрошував ОСОБА_1 , бути присутнім при огляді автомобіля марки «Peugeot 107» державний номерний знак НОМЕР_2 . Повідомлення направлена ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Як вбачається з поштового повідомлення, адресату ОСОБА_1 електронне повідомлення №000043 вручене у відділенні поштового зв`язку (а.с. 37-39).
Із матеріалів справи вбачається, що згідно платіжного доручення № 3033рв від 10.04.2017 року Моторним (транспортним) страховим бюро України перераховано ОСОБА_2 страхове відшкодування згідно наказу № 3033 від 10.04.2017 в сумі 12 765 гривень 16 копійок (а.с. 42).
При вирішенні спірних правовідносин суд виходить з того, що за своїм правовим характером вони є деліктними, тобто такими, що виникли внаслідок заподіяння шкоди.
Правове регулювання спірних правовідносин здійснюється нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Цивільного кодексу України.
Пунктом 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.
Право особи, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування передбачене частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України.
Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України).
Частиною 3 статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Приписами частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
При цьому, джерелом підвищеної небезпеки визнається діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина 1 статті 1187 Цивільного кодексу України).
Пленум Верховного Суду України у пункті 2 своєї Постанови № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснив, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
З огляду на положення пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно з статтею 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану винною особою, має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Відповідно до частини 6 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Зі змісту постанови судді Московського районного суду міста Харкова Оксененко В.А. від 21.07.2016 року у справі з єдиним унікальним № 643/7796/16 - п, вбачається, що ОСОБА_1 визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталась 03 червня 2016 року та в наслідок якої були завдані механічні пошкодження транспортному засобу марки «Peugeot 107», державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 .
Таким чином, з огляду на наведені вище норми права особою, що повинна відповідати за завдану шкоду є відповідач по справі.
Приписами статті 993 Цивільного кодексу України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до положень підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Положеннями пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати Моторне (транспортне) страхове бюро України у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно пункту 38.2.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Як встановлено під час судового розгляду справи, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 на момент настання дорожньо - транспортної пригоди не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, то після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу).
Стаття 27 Закону України «Про страхування» передбачає, що до страховика, який здійснив виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
В силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення.
Як вже зазначалося, у статті 81 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених Цивільного процесуального кодексу України.
Згідно частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України учасник справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Так, відповідачем ОСОБА_1 не було надано будь-яких доказів підтверджуючих здійснення останнім відшкодування завданих збитків потерпілій ОСОБА_2 , або позивачу - Моторному (транспортному) страховому бюро України, також не надано доказів, що виплачене позивачем потерпілій відшкодування складає меншу суму, або пошкодження транспортного засобу марки «Peugeot 107», державний номерний знак НОМЕР_2 , не відповідають тим, що зазначені у висновку аварійного комісара, або фактичним пошкодженням. Із клопотаннями, заявами про призначення автотоварознавчої, автотехнічної експертизи, тощо, з метою доведення своїх заперечень - ОСОБА_1 не звертався.
Виходячи з викладеного суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України є обґрунтованими, доведеними належними і допустимими доказами, а отже є такими, що підлягають задоволенню.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України, суд відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до частини 1, підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1762,00 грн., що підтверджено платіжним дорученням № 127353909 від 11 червня 2018 року (а.с. 4).
Частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (пункту 1 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України).
Суд дійшов до висновку про повне задоволення позовних вимог Моторного транспортного страхового бюро України, у зв`язку з чим необхідно стягнути з ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 гривні 00 копійок.
На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 22, 993, 1166, 1187, 1188, 1191 Цивільного кодексу України, статтями 2, 5, 12, 13, 19, 23, 76 - 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263 - 265, 268, 272, 273, 280-283, 354, 355 Цивільного процесуального України, суд, -
Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Нововодолазький районний суд Харківської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: Моторно (транспортне) страхове бюро України, місце знаходження: місто Київ, Русанівський бульвар, будинок 8, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 21647131.

Відповідач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 14 червня 2019 року.

Суддя: Т.М. Трояновська