23 жовтня 2019 року Київський районний суд м. Харкова
у складі головуючого: судді Чередник В.Є.,
за участю секретаря судового засідання Поліщук А.О.,
18.07.2019 р. представник позивача АТ «УКРСОЦБАНК» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 181 468,42 грн. та судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог, представник позивача посилається на те, що 05.10.2007 р. Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (правонаступником якого є АТ «УКРСОЦБАНК»), та ОСОБА_1 уклали Договір кредиту № 834/18-27/35/7-171 на купівлю автотранспортних засобів.
Відповідно до п. 1.1. Кредитор надає Позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в 7714 Дол.США, зі сплатою 11,90 процентів річних.
Свої зобов`язання позивач виконав, надавши грошові кошти позичальникові.
Зважаючи на невиконання позичальником зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованість по кредиту, заборгованість за відсотками за невиконання умов договору.
Станом на день подання позовної заяви відповідач не повернув отримані від позивача кредитні кошти на підставі Кредитного договору № 834/18-27/35/7-171 від 05.10.2007 року.
Діюче законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриття й виконання виконавчого провадження.
З огляду на те, що позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню Кредитних коштів отриманих на підставі Кредитного договору № 834/18-27/35/7-171 від 05.10.2007 року, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних.
На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом.
Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно ч.1 ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 23.07.2019 р. вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, до суду разом з позовом подано клопотання про розгляд справи без присутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення представник позивача не заперечує (а.с.9).
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся належним чином (а.с.50, 51, 53), не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача.
Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Відповідно до ухвали суду від 23.10.2019 р., враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.
Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлені наступні фактичні обставини.
У зв`язку зі змінами типу акціонерного товариства, АТ «УКРСОЦБАНК» є правонаступником Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «УКРСОЦБАНК».
05.10.2007 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту № 834/18-27/35/7-171 на купівлю автотранспортних засобів (а.с.10-15).
Відповідно до п. 1.1. Кредитор надає Позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в 7714 Доларів США, зі сплатою 11,90 процентів річних та порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний у п.п.1.1.1 п.1.1 ст.1 Договору (а.с.10).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства.
Таким чином, для з`ясування факту порушення позичальником зобов`язання за кредитним договором, суд в першу чергу має встановити чи було останньому надано грошові кошти.
Однак, вказаний Розрахунок до позову не додано.
Пунктом 2.1 Договору визначено, що надання Кредиту здійснюється шляхом видачі Позичальнику готівкових коштів в іноземній валюті (долари США) з позичкового рахунку № НОМЕР_3 шляхом конвертації через касу банку для подальшого перерахування Позичальником на цілі, визначені п.1.2 цього Договору.
Моментом (днем) надання Кредиту вважається день видачі Позичальнику готівкових коштів в іноземній валюті (долари США) в сумі Кредиту згідно даного Договору.
Як вказує представник позивача у тексті позовної заяви, свої зобов`язання позивач виконав, надавши грошові кошти Позичальникові, що підтверджується заявою на видачу готівки (додається).
Однак, заяви на виддачу готівки до позову рне долучено, будьяких інших належних доказів на підтвердження видачі АТ «УКРСОЦБАНК» позичальнику ОСОБА_1 готівкових коштів в іноземній валюті, відповідно до п.2.1, 2.2 Договору суду не надано. Клопотань про витребування таких доказів від представника позивача не надходило.
Крім того, надані на підтвердження позовних вимог розрахунки суми заборгованості не можуть бути прийняті судом, як належні та допустимі докази виходячи з наступного.
На аркушах справи 16-27 міститься наданий позивачем Розрахунок вимог банку у зв`язку з неповерненням ОСОБА_2 кредитної заборгованості за кредитним договором №805/16/21-1/5-669 від 05.10.2005 р.
Також, на аркушах справи 28-29 міститься Розрахунок боргу 3% річних з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ по клієнту ОСОБА_2 за кредитним договором №805/16/21-1/5-669 від 05.10.2005 р.
Однак, вказані розрахунки проведені відносно іншої особи, бо відповідачем по даній справі є ОСОБА_1 .
Крім того, номер договору, який укладено з відповідачем ОСОБА_1 834/18-27/35/7-171 від 05.10.2007 р., а не 805/16/21-1/5-669 від 05.10.2005 р., як зазначено у вищевказаних Розрахунках.
Таким чином, позивачем суду не надано належних та допустимих доказів виконання ним умов укладеного з відповідачем договору, який є предмотом позову, щодо видачі грошових коштів позивачем та доказів отримання їх відповідачем.
Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 76 , ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1,3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у сумі 181 468,42 грн. є не обґрунтованим, не доведеними і такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, як суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, то судовий збір покладається на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 268, 272, 273-276, 280-284 ЦПК України, ст. 526,530,598,599,610,625,629,1050,1054 ЦК України, суд -
У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити у повному обсязі.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Повне судове рішення складено 23.10.2019 р.
Суддя Чередник В.Є.