Ухвала

04 липня 2019 року

м. Київ

справа № 285/2182/18

провадження № 61-12133ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19 березня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 10 червня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, заборону руйнування металевого профілю і паркану та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом до ОСОБА_2

Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником житлового будинку та земельної ділянки площею 0,1000 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 проживає в будинку АДРЕСА_2 і є користувачем земельної ділянки за вказаною адресою. На межі їхніх земельних ділянок попередніми власниками будинку АДРЕСА_1 , понад 40 років тому був встановлений паркан із металевої сітки-рабиці. Сітка була встановлена на металевих стовпчиках з боку земельної ділянки відповідача. Позивач вказував, що у 2009 році він найняв будівельників, які на цих же металевих стовпчиках з боку його земельної ділянки добудували декоративний паркан із металевого профілю. 28 квітня 2016 року відповідач самовільно зруйнував та прибрав сітку. У травні 2018 року останній за допомогою металевого лому намагався розбити один із бетонних фундаментів під металевими стовпчиками паркану, який є межовою спорудою між їхніми земельними ділянками. При цьому ОСОБА_2 навмисно декілька разів вдарив металевим ломом по металевому профілю, пошкодивши його. Паркан з металевої сітки на металевих стовпчиках розташований на приватній земельній ділянці позивача, частково металеві стовпчики замінені ним у 2015-2017 роках, однак його право власності не визнається відповідачем. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 змушений звернутись до суду за захистом свої прав.

Посилаючись на викладені обставини та уточнивши позов, просив суд ухвалити рішення яким визнати за ним правовласності на паркан з металевої сітки та металевих стовпчиків, що розташований на належній йому на праві приватної власності земельній ділянці та який розмежовує земельні ділянки по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ; заборонити ОСОБА_2 руйнувати металевий профіль та паркан, що належить позивачу на праві приватної власності та розмежовує земельні ділянки за вищевказаними адресами; зобов`язати відповідача відновити металеву сітку на металевих стовпчиках на межі між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , висотою не менше, ніж 1 м, встановивши її з боку домоволодіння АДРЕСА_2 .

Рішенням Новоград-Волинськогоміськрайонного суду Житомирської області від 19 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 10 червня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19 березня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 10 червня 2019 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про заборону відповідачу руйнувати металевий профіль та паркан, що належить йому на праві власності та розмежовує земельні ділянки, та ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у цій справі є визнання права власності на майно, заборона руйнування металевого профілю і паркану та зобов`язання вчинити певні дії.

Дана справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, а тому вона поширюється й на касаційне провадження.

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та

застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19 березня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 10 червня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, заборону руйнування металевого профілю і паркану та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Коротенко