Справа № 523/8910/17
Провадження №2/523/1705/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2019 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря судових засідань - Щербан О.Д.,

представника позивача - ОСОБА_1 Ю ОСОБА_2 ,

представника третьої особи - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9, в м.Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа: Одеська місцева прокуратура № 4, про зняття арешту з нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася з позовом до ОСОБА_5 , третя особа Одеська мысцева прокуратура №4, про зняття арештів з 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 накладених на підставі ухвал Суворовського районного суду м. Одеси від 03.08.1998р., 16.03.2000р., від 24.11.2000р., постанови прокурора Стоєва А.Я. прокуратури Суворовського району м.Одеси від 03.11.2005р., а також виключення записів обтяження №№1602456,8260056,8382173,2590764 з Державного реєстру прав на нерухоме майно,

Позов обгрунтовано тим, що позивач є власником 1/4 частини квартири, а коли вона вирішила нею розпорядитися дізналася, що її майно не зареєстровано в реєстрі та на ньому значаться обтяження ( арешт), які перешкоджають її праву на розпорядження власністю.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позов та просив його задовольнити.

Відповідач не з`явився до суду, однак звернувся з заявою про розгляд справи в його відсутності, не заперечує проти задоволення позову.

Представник прокуратури не заперечувала проти зняття обтяження.

Згідно з частиною 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши представника позивача та прокуратури, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі ухвали Суворовського районного суду м.Одеси від 19.04.2001 року ОСОБА_4 , прийнятої у справі за поданням відділу Державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції м.Одеси, є власницею ј частини квартири АДРЕСА_1 , право власності зареєстровано 25.06.2001 р. Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості за № АДРЕСА_2 141-кн.409 АДРЕСА_3 .

Як видно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 24.05.2017 р. право власності на ј частини квартири зареєстровано за ОСОБА_6 , та містяться обтяження за реєстраційними номерами №№1602456,8260056,8382173,2590764.

Так, ухвалами суддів Суворовського районного суду м. Одеси від 03.08.1998р. та від 24.11.2000р., було накладено арешт майно ОСОБА_5 в тому числі і на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі яких були внесені обтяження №№ 1602456;8382173.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 16.03.2000р. накладено арешт на 1/4 частини вказаної квартири, належної ОСОБА_5 , на підставі якої було внесено обтяження № 8260056 .

Арешт накладений старшим слідчим прокуратури Суворовського району м.Одеси на підставі постанови від 03.11.2005 р. був вирішений під час розгляду матеріалів кримінальної справи №73.

23.01.2007 р. вказану кримінальну справу выдносно ОСОБА_4 закрито, однак питання про скасування арешту не вирішувалося.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В силу ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 318 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як роз`яснив Пленум ВССУ в п.1,2 постанови "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" від 03.06.2016 р. № 5, згідно з пунктом 9 розділу XI "Перехідні положення" КПК питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Згідно з п.9 розділу XI "Перехідні положення" КПК, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з ч.3 ст. 174 КПК України прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Проаналізувавши вказані норми та оцінивши надані докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача щодо зняття арештів з 1/4 частини квартири, накладених судом, є обгрунтованими, оскільки наявні арешти порушують її право власності, тому вказане майно підлягає звільненню з -під арешту, що є достатнім для захисту її права власності.

Що стосується звільнення з під арешту майна накладеного старшим слідчим прокуратури, то в цій частині вимога не підлягає задоволенню, оскільки зняття обтяження відноситься до повноважень органів прокуратури.

Керуючись ст.ст.12,13,76-81,258-259,263,265,268,273,353-355, пп.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень розділу ХІІІ ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Зняти арешт з нерухомого майна, а саме з 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , накладений:

ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 03.08.1998р., на підставі якої було внесено обтяження № 1602456;

ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16.03.2000р., на підставі якої було внесено обтяження № 8260056;

ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24.11.2000р., на підставі якої було внесено обтяження № 8382173.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м.Одеси протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 21.06.2019 р.

Суддя: