Провадження № 22-ц/824/3209/2018 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 червня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Мережко М.В.,Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку Ірклієнка І.П. на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 25 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про зобов`язання вчинити дії по включенню до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який надалі уточнив і мотивував тим, що 31 грудня 2014 року між ним та ПАТ «Банк «фінанси та кредит» було укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в національній валюті № 300131/159435/370-14, за умовами якого він передав банку грошові кошти у розмірі 97000 грн. з процентною ставкою 25,5 % річних та кінцевим строком вкладу 05 січня 2016 року. Окрім того, 19 травня 2015 року між ним та банком було укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті № 300131/49161/370-4, за умовами якого він передав банку грошові кошти у розмірі 40000 доларів США, з процентною ставкою 9,6 % річних та кінцевим строком вкладу 23 травня 2016 року.

Вказував, що постановою Правління НБУ від 17 вересня 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних, а постановою Правління НБУ від 17 грудня 2015 року відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації банку. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 грудня 2015 року прийнято рішення про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку і передано їй усі повноваження.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» йому 25 грудня 2015 року у відділенні Ощадбанку м.Кременчука Полтавської області було виплачено гарантовану державою суму 200000 грн. із гривневого вкладу і частково із

- 2 -

валютного вкладу, яка не відшкодовує йому коштів за обома вкладами у повному розмірі. Після виплати заборгованість банку перед нимскладає 38201,39 доларів США, що станом на 18 грудня 2015 року за офіційним курсом НБУ відповідає897350,65 грн. (1 долар США = 23,4876 грн.). 29 грудня 2015 року вінзвернуся до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою про включення його до списку кредиторів на виплату всієї суми вкладу, однак Фонд листом від 20 січня 2016 року, який він отримав 26 січня 2016 року, порекомендував йому звертатися до особи, уповноваженої на ліквідацію банку. Однак, уповноважена особа Чернявська О.С. відмовила йому у включенні до реєстру акцептованих вимог кредиторів, з огляду на пропуск ним 30-ти денного строку подання заяви. Посилаючись на неправомірність дій, просив зобов`язати Уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» включити його грошові вимоги в сумі 897350,65 грн. до реєстру акцептованих вимог кредиторів у четверту чергу кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» з 31 грудня 2015 року та звернутися до виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладників фізичних осіб із поданням про затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

РішеннямШевченківського районного суд м.Києва від 25 березня 2019 року позов задоволено частково. Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ«Банк «Фінанси та кредит» Ірклієнко Ю.П. включити ОСОБА_1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів у четверту чергу кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» за договорами банківських вкладів (депозитів) № 300131/159435/370-14 від 31 грудня 2014 року, за № 300131/49161/370-14 від 19 травня 2015 року та звернутись до виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладників фізичних осіб із поданням про затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів щодо ОСОБА_1 У задоволенні решти вимог відмовлено

Не погоджуючись із судовим рішенням, ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію банку, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог позивача в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права. Скарга мотивована тим, що позивач пропустив встановлений ст.45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 30-ти денний строк пред`явлення вимог до банку, оскільки оголошення про ліквідацію ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було розміщене в газеті «Голос України 23 грудня 2015 року, а заяву особі, уповноваженій на ліквідацію подав після 26 січня 2016 року. В той же час заява, подана позивачем безпосередньо до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не може розцінюватися як належна, і Фонд не зволікав із її розглядом. Окрім того, вказує, що договори банківського вкладу (депозиту) за реквізитами № 300131/159435/370-4 від 31 грудня 2014 року та за № 300131/49161/370-4 від 19 травня 2015 року сторони не підписували.

Позивач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив його позов частово, а доводи апеляційної скарги банку є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» адвокат Галдецька Ю.В. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримала, просила задоволити та скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Києва як незаконне.

Позивач ОСОБА_1 подав заяву до суду апеляційної інстанції про розгляд справи у його відсутність.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення

- 3 -

суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що має місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту шляхом зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» Ірклієнко Ю.П. включити ОСОБА_1 в четверту чергу реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та звернутись до виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладників фізичних осіб із поданням про затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів щодо ОСОБА_1

При цьому суд виходив з того, що позивач своєчасно 29 грудня 2015 року, тобто у встановлений законом 30-ти денний строк звернувся до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою про включення до реєстру кредиторів, проте через зволікання зі сторони відповідача у розгляді такої заяви, та фактичне надання відповіді щодо невідповідності поданої заяви вимогам, які висуваються до подібних заяв, фактично позбавив позивача можливості усунути вказані недоліки заяви та належним чином заявити про свої вимоги як кредитора до закінчення строку подання такої заяви.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст.77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантуваення вкладів фізичних осіб».

Згідно ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Сторонами не заперечувалось, що позивач був включений до переліку вкладників для отримання відшкодування за вкладами фізичних осіб за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в межах гарантованої суми 200000 грн., у зв`язку з чим 25 грудня 2015 року йому була здійснена виплата суми гарантованого відшкодування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст.45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку, що не входять до гарантованих виплат, або що їх

- 4 -

перевищують, на суму перевищення.

За умовами до п.3 ч.1 ст.48 вказаного Закону Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить до нього зміни) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ч.1 ст.49 цього ж Закону, Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч.2 ст.45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Судом першої інстанції встанволено, що 31 грудня 2014 року між ОСОБА_1 і ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір-заяву № 300131/159435/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в національній валюті, за умовами якого позивач вніс, а Банк прийняв грошові кошти у розмірі 97000 грн. строком із 31 грудня 2014 по 05 січня 2016 року зі сплатою вкладнику процентів за користування коштами у розмірі 25,50% річних.

Окрім того, 19 травня 2015 року між ОСОБА_1 і ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено договір-заяву № 300131/49161/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті, за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у розмірі 40000 доларів США строком із 19 травня 2015 року по 23 травня 2016 року зі сплатою вкладнику процентів за користування коштами у розмірі 9,60% річних.

Постановою Правління Національного Банку України від 17 вересня 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних, а постановою Правління Національного Банку України від 17 грудня 2015 року відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації банку.

На підставі вказаних постанов виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 грудня 2015 року прийняла рішення про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та призначили уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку і передала їй усі повноваження.

Також судом встановлено, що позивач як вкладник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 25 грудня 2015 року у відділенні Ощадбанку м.Кременчука Полтавської області отримав гарантовану державою суму вкладу у розмірі 200000 грн.

Окрім того, судом становлено, що інформація про ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» була опублікована у газеті «Голос України» № 242 (6242) від 23 грудня 2015 року, а відтак приймання вимог кредиторів для їх подальшого акцептування здійснювалось, відповідно до вимог ч.5 ст.45 Закону протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії у газеті «Голос України» - у термін із 23 грудня 2015 року по 21 січня 2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою про включення до реєстру кредиторів, яка отримана Фондом 31 грудня 2015 року. Листом від 20 січня 2016 року Фонд повідомив позивача про необхідність звернення до Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Отримавши вказаного листа, позивач після 26 січня 2016 року подав відповідну заяву Уповноваженій особі Фонду на ліквідацію банку, яка листом від 02 лютого 2016 року відмовила у включенні його до реєстру кредиторів з підстав пропуску ним 30-ти денного строку.

За таких обставин суд прийшов до обгрунтованого висновку про необхідність захисту

- 5 -

прав ОСОБА_1 з огляду на протиправне обмеження його майнових прав та інтересів, та задоволив позов.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач пропустив встановлений ст.45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 30-ти денний строк пред`явлення вимог до банку, оскільки оголошення про ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було розміщене в газеті «Голос України 23 грудня 2015 року, а заяву особі, уповноваженій на ліквідацію подав після 26 січня 2016 року, що у свою чергу не дає йому підстав для включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів необгрунтовані.

Згідно з ч.1 ст.49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч.2 ст.45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Отже, про свої вимоги до банку кредитор зобов`язаний заявити у межах 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку. Однак, закон не передбачає заборони щодо поновлення такого строку у разі його пропуску з поважних причин. Вказане узгоджується з приписами п.3 ч.1 ст.48 Закону, згідно з якою Фонд та його уповноважена особа наділені повноваженнями вносити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду № 2 від 5 липня 2012 року затверджено Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, яке регулює відносини, що виникають у процесі виведення неплатоспроможного банку з ринку, а саме: підготовку, затвердження та реалізацію плану врегулювання, розробленого на основі найменш витратного для Фонду способу виведення неплатоспроможного банку з ринку (далі - Положення). Відповідно до пункту 4.31 Положення у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі необхідності уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Банк і Фонд були обізнані з кредиторськими вимогами позивача оскільки йому здійснена виплата гарантованої суми у розмірі 200000 грн., а 29 грудня 2015 року він подав заяву до Фонду про включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Отже, судом незаперечно встановлено, що позивач діяв добросовісно і розсудливо, а тому мав законні очікування на включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів та повернення банком коштів за вкладом без додаткового звернення із аналогічною вимогою до Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку.

Неможливість вкладників забрати заощадження (депозит) з рахунків у банках через відсутність коштів, через передбачене законом замороження рахунків, або через нездатність національних органів вжити заходів з метою надання таким вкладникам можливості розпоряджатися їхніми заощадженнями Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розглядає як втручання в ефективне користування правом мирно володіти майном, що захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) або як незабезпечення користуванням цим правом (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Alisic and Others v. Bosnia and Herzegovina, Croatia, Serbia, Slovenia and the former Yugoslav Republic of Macedonia» від 16 липня 2014 року, заява № 60642/08, § 102).

У практиці ЄСПЛ напрацьовані три критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є

- 6 -

втручання законним; чи переслідує воно легітимну мету та чи є захід з втручання у вказане право пропорційним такій меті (див.mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Суханов та Ільченко проти України» («Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine») від 26 червня 2014 року, заява № 68385/10 і 71378/10, § 53).

Принцип пропорційності полягає у встановленні судом справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на майно, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Необхідність досягнення такого балансу відображена у структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу покласти індивідуальний і надмірний тягар (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» («East/West Alliance Limited» v. Ukraine») від 23 січня 2014 року, заява № 19336/04, § 168).

Тому, оцінюючи у кожній конкретній справі пропорційність обмежень прав конкретного суб`єкта на підставі тих обставин і фактів, що безпосередньо досліджені судом, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цього суб`єкта, оскільки обмеження його прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.

Оскільки, Фонд та його уповноважена особа наділені правом вносити зміни до реєстру акцептованиих вимог кредиторів, а суд першої інстанції не встановив обставин, що могли би свідчити про нехтування позивачем його правом на звернення стосовно включення вимог до реєстру акцептованиих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про неправомірність судового рішення щодо включення вимог позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку.

Аналогічний правовий висновок сформульовано у ряді постанов Великої Палати Верховного Суду, зокрема: від 29 серпня 2018 року у справі № 755/17365/15-ц; від 20 березня 2019 року у справі № 456/450/16-ц та інших, де Велика Палата вказала, що обмеження кредиторів надзвичайно коротким строком на звернення з вимогами про включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів без можливості поновлення такого строку, якщо його пропущено з причин, що є поважними, було б непропорційним, а таке втручання у права кредиторів на мирне володіння їх майном - неправомірним. Оскільки Фонд та його уповноважена особа наділені правом вносити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів, суд, беручи до уваги конкретні обставини справи, вправі поновити пропущений кредитором строк, визначений у частині п`ятій статті 45 Закону, за умови наявності для цього поважних причин і відсутності обставин, які би могли свідчити про нехтування кредитором його правом заявити вимоги до банку.

Доводи скарги про те, що заява, подана 29 грудня 2015 року позивачем безпосередньо до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не може розцінюваатися як належна, а Фонд не зволікав із її розглядом, не спростовують висновків суду про задоволення позову.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює повноваження щодо складання реєстру акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Отже, дана норма чітко вказує, що складання реєстру акцептованих вимог кредиторів

- 7 -

відноситься як до повноважень Фонду, так і уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку. За таких обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що на підставі поданої позивачем заяви до Фонду від 31 грудня 2015 року, його необхідно було включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Доводи скарги про те, що договори банківського вкладу (депозиту) за реквізитами № 300131/159435/370-4 від 31 грудня 2014 року та за № 300131/49161/370-4 від 19 травня 2015 року сторони не підписували надумані та безпідставні.

По-перше, копії даних договорів додані позивачем до матеріалів справи.

По-друге, саме на підставі цих договорів було здійснено виплату позивачу гарантованої законом суми вкладу врозмірі 200000 грн.

По-третє, в даному випадку може йтися лише про описку у судовому рішенні, зокрема зазначення судом у номерах договорів після дефісу остатньої цифри «4» замість «14», проте це є не підставою для скасувння, а є підставою для виправлення судом описки.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку Ірклієнка І.П. залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 25 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: