У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/551/19

09 липня 2019 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді Круль І.В.

за участю секретаря с/з Дроздюк І.В.

прокурора Соломчака Ю.О.

пр. відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом керівника Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області в інтересах держави в особі управління соціального захисту населення Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно виплаченої державної соціальної допомоги в сумі 96570,11 грн.,

в с т а н о в и в:

Керівник Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області звернувся в суд в інтересах держави в особі управління соціального захисту населення Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області пред`явивши позов до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно виплаченої державної соціальної допомоги в сумі 96570,11 грн.

Від представника відповідача Жарського Т. ОСОБА_3 надійшло клопотання про залишення позову прокурора без розгляду, оскільки відсутні законні підстави для представництва інтересів держави.

Прокурор проти клопотання представника відповідача заперечив та вказав, що підставою для звернення до суду з даним позовом є неналежне здійснення своїх повноважень управлінням соціального захисту населення Богородчанської районної державної адміністрації, що виражається у відсутності звернення до суду із позовною заявою про відшкодування коштів. Крім того, прокурором внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення службовими особами управління соціального захисту населення Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України.

Представник управління соціального захисту населення Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області в судові засідання не з`являється, в поданій заяві просить справу слухати в їх відсутності.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до п.3 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з ч.ч. 3-5 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», якою регулюється представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді, визначено, що представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Верховний Суд в постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18 зазначив наступне.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох «виключних» випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. «Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Більше того, саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).

Прокурор в позовній заяві підставою для звернення до суду з позовом вказав неналежне здійснення своїх повноважень управлінням соціального захисту населення Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, що виражається у відсутності звернення до суду із позовною заявою про відшкодування коштів та не подав належних доказів. В позовній заяві не наведено чіткого та законного обґрунтування необхідності здійснення прокурором представництва інтересів у суді управління соціального захисту населення Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, яке, виконуючи свої функції, не позбавлене можливості самостійно звернутися до суду з метою захисту інтересів держави.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Поданий прокурором в судовому засіданні витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про реєстрацію кримінального провадження № 0000017 про вчинення службовими особами управління соціального захисту населення Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України, який зареєстрований в ЄРДС о 12 год. 05 хв. 08 липня 2019 року, суд не бере до уваги, оскільки прокурор звернувся в суд з даним позовом 15 травня 2019 року.

У рекомендаціях Парламентської Асамблеї Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Пунктом 87 рішення у справі «Салов проти України» від 06.09.2005, Європейський суд з прав людини повторює, що принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу (Ruiz-Mateos v. Spain, рішення від 23.06.1993). Більше того, принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (Dombo Beheer В. V. v. the Netherlands, рішення від 27.10.1993 та Ankerl v. Switzerland, рішення від 23.10.1996).

У рішенні по справі «Надточій проти України» від 15.05.2008, суд нагадує, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом («Кресс проти Франції» № 39594/98, «Ф.С.Б. проти Італії» рішення від 28.08.1991, «Т. проти Італії» рішення від 12.10.1992 та «Кайя проти Австрії» рішення від 08.06.2006). Така ж правова позиція Суду висловлена в рішенні у справі «Гурепка проти України (№ 2)» від 08.04.2010.

Також, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Менчінська проти Росії» (рішення від 15.01.2009), суд зауважив, що сама наявність прокурора в судовому процесі порушує ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки прокурор надаючи свої зауваження та міркування, таким чином стає союзником однієї із сторін, що створює відчуття нерівності у іншої сторони. Суд також зазначив, що, хоча прокурор згідно норм процесуального права і мав формальне право на участь у справі, проте дана справа не мала будь-яких особливих обставин, що виправдовувала його участь.

Таким чином, практика Європейського суду з прав людини підтверджує, що участь прокурора у судовому процесі має бути обґрунтована, не допускається здійснення прокурором представництва інтересів у суді особи або органу без наявності чіткого та законного обґрунтування необхідності такої участі, оскільки інакше буде порушено принцип рівності сторін при розгляді спору.

Також Верховний Суд в вищезазначеній постанові наголосив, що обставини дотримання прокурором встановленої частинами 3, 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» процедури, яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом не залежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до приписів статей 53, 174 ГПК України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган держави (за його наявності), виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутись до суду з метою захисту інтересів держави.

З урахуванням вищенаведеного суд дійшов до висновку про відсутність законних підстав для представництва інтересів держави, що свідчить про звернення до суду з позовною заявою особою, яка не має процесуальної дієздатності та є підставою для залишення позову без розгляду.

Частиною першою статті 257 ЦПК України встановлено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 257, 260 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Позов керівника Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області в інтересах держави в особі управління соціального захисту населення Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно виплаченої державної соціальної допомоги в сумі 96570,11 грн. залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуюча І.В. Круль