Провадження №2/523/2380/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2019 р. м.Одеса Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Кисельова В.К.

за участю секретаря - Дзюба Г.І.

за участю представника відповідача, адвоката Дворніченка Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів фінансових послуг, стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів фінансових послуг, стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимоги позивач посилається на наступні обставини.

18.04.2016р. між позивачем, ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» був укладений договір про надання та використання платіжної картки Депозит вклад № НОМЕР_1 від 18.04.2016 року

Відповідно до умов Договору банківського рахунку Банк по ініціативі Клієнта відкриває Клієнту на його ім`я поточний рахунок № НОМЕР_2 в гривні (з дебетовим порядком обслуговування) для зберігання грошей та проведення операцій за допомогою Картки відповідно до умов Договору та моїх розпоряджень.

23.05.2016р. між ОСОБА_1 та ПАТ Банк Михайлівський був укладений Договір банківського вкладу(депозиту) Перше знайомство № 980-016-000251121 Відповідно до умов Договору, було внесені кошти у розмірі 190 153,00 гривень.

23.05.2016р. на підставі рішення Правління Національного банку України №14/БТ «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №812 про запровадження з 23.05.2016р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський».

На момент введення тимчасової адміністрації на рахунках Позивача у ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» знаходилися грошові кошти в сумі 198138,73 грн., які гарантувались та підлягали виплаті (Поверненню) позивачу в порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантуванні вкладів фізичних осіб». Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12.07.2016р. №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.07.2016р. №1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку». Оскільки відповідно до ч. 3 ст.18 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд інформує свою діяльність шляхом опублікування інформації на офіційному сайті, позивач дізнався, що з 15.07.2016р. почались виплати гарантованої суми вкладникам через банки - агенти. Для тримання гарантованої суми відшкодування вкладникам необхідно було звернутися до банків - агентів для отримання коштів, але позивач дізнався про, те що його не було включено до переліку вкладників, як особу, яка має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

У зв`язку із чим, позивачем неодноразово було направлено заяви із вимогою включити до переліку вкладників які мають право на отримання коштів у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в межах 200000грн. Проте, жодної відповіді на заяви позивач не отримав, та за інформацією банків - агентів, не був включений до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

05.08.2016р. позивач зателефонував до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з метою з`ясування включення його до реєстру вкладників. Співробітник ФГВФО повідомив про відсутність позивача у реєстру, але запевнив можливо, що з 10.08.16 по 25.08.16 він буде включений до реєстру. На цій підставі 10.08.2016 р. позивач уклав договір банківського вкладу "Депозит Online Строковий" № 2016-187607/00 в БМ Банку на суму 198138,00 грн. з нарахуванням 22,15% річних та відстрочкою внесення грошових коштів /Додаток №1), для того щоб розмістити - отримані від Фонду кошти на цьому рахунку.

Однак позивача так і не було включено до реєстру вкладників, а усі звернення до банку-агенту щодо отримання передбаченого законом гарантованого відшкодування за вкладом залишились безрезультатними.

04.05.2017р. Позивачем було подано позов до адміністративного суду про захист порушених прав.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду по справі №815/2592/17 , яка після апеляційного оскарження набрала законної сили 26.04.2018 р. Було визнано бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ "Банк Михайлівський" протиправною, щодо не включення повної інформації до переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стосовно всієї гарантованої суми належної до виплати ОСОБА_1 , а такою було зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича внести зміни до переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стосовно включення всієї суми відшкодування належної до виплати позивачу, ОСОБА_1 , а саме 189 530,75 грн..

Позивач вважав, що відшкодування коштів за вкладом мало бути здійснене ще під час тимчасової адміністрації, тобто в період до 13.07.2016 р.. З 15 липня 2016 року виникло зобов`язання Фонду з виплати коштів вкладникам ПАТ «Михайлівський» за договорами банківського вкладу, строк дії яких закінчився до дня початку процедури виведення банку з ринку, а також за договорами банківського рахунку (поточні та карткові рахунки). Отже, зобов`язання з виплати відшкодування за рахунками Позивача виникло з 15.07.2017 р, і саме з цього дня має бути нараховано суми, передбачені ст. 625 ЦКУ (до дня фактичної виплати вкладів). 22.12.2016 ФГВФО повернув 8607,98 гри. (ДодатокЗ) гід рахунку Позивача в ПАТ «Банк Михайлівський» обліковувались кошти у розмірі 198138,73 грн. Ці кошти протиправно утримувались Відповідачем всупереч волі Позивача з 15.07.2016. до 22.12.2016 виплата 8607,98 грн. та з 15.07.2016 до 30.07.2018 виплата 189530,75 грн.

В зв`язку з чим, позивач вважає, що з Відповідача на користь Позивача підлягає майнова відповідальність, згідно ст. 625 ЦК України, у розмірі трьох відсотків річних на цю суму за весь період прострочення боржника, а саме за весь період затримки 8607,98 грн.- 160 дні, 189530,75 грн.-745 дні, (8607,98 х 3% х 160/365 = 113,20 грн).+ (189530,75 х 3% х 745/365 = 11605,51) грн., тобто всього сума у розмірі 11718,71 гривень.

Окрім того, позивач вважає, що відповідач повинен сплатити інфляційні втрати, оскільки несвоєчасно виконав свої зобов`язання. Так, з липня 2016 р. по грудень 2016 р. сума боргу з інфляцією :

1.1)8607,98 x0,999x0,997x1,018x1,028x1,018x1,009= 9215,98 9215,98 -8607,98 =608 грн.з липня 2016 о. по липень 2018 р. сума боргу з інфляцією :

1.2)189530,75x0,999x0,997x1,018x1,028x1,018x1,009x1,011x1,010x1,018x1,009x1,013

хі,016x1,002x0.999x1,02 хі,012x1,009 хі,010x1,015x1,009x1,011x1,008x1,0x1,0 =241759,40 241759,40-189530,75 =51437,54 грн. Тобто, інфляційні втрати складають 52045,54 грн.

Позивач також посилається на те, що неправомірні дії відповідача та його працівника, які призвели до обмеження користування своїми грошовими коштами спричинили позивачу моральні й фізичні страждання. Позивач був сильно занепокоєний неможливістю повернення коштів, він вимушений був багато часу витрачати на юридичні консультації, складання заяв, клопотань тощо. Ризик втрати грошей призвів до нервового розладу. Позивач вимушений був звертатись до лікарів для поновлення здоров`я та налагодження свого звичного способу життя. В зв`язку із чим, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000 гривень.

Окрім того, позивач посилається на те, що розмістивши відповідні грошові кошти на депозитному рахунку в іншому банку за період з 15.07.2016 р. по12.08.2017р., він мав можливість отримати вигоду в сумі: 198130,2275x367: 365 =45323,39 грн.

Витрати позивача на відправлення кореспонденції склали суму у розмірі 309 гривень 72 копійки, які він просить стягнути з відповідача.

В судове засідання позивач не з`явився, однак згідно поданої заяви просив справу розглянути у його відсутність та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем відсутні договірні відносини, а відповідач діє виключно у межах Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, який не передбачено відшкодування збитків, на які посилається позивач.

Судом встановлені наступні обставини справи, а також відповідні правовідносини.

Так судом встановлено, що 18.04.2016р. між позивачем, ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» був укладений договір про надання та використання платіжної картки Депозит вклад № НОМЕР_1 від 18.04.2016 року

Відповідно до умов Договору банківського рахунку Банк по ініціативі Клієнта відкриває Клієнту на його ім`я поточний рахунок № НОМЕР_2 в гривні (з дебетовим порядком обслуговування) для зберігання грошей та проведення операцій за допомогою Картки відповідно до умов Договору та моїх розпоряджень.

23.05.2016р. між ОСОБА_1 та ПАТ Банк Михайлівський був укладений Договір банківського вкладу(депозиту) Перше знайомство № 980-016-000251121 Відповідно до умов Договору, було внесені кошти у розмірі 190 153,00 гривень.

23.05.2016р. на підставі рішення Правління Національного банку України №14/БТ «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №812 про запровадження з 23.05.2016р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський».

На момент введення тимчасової адміністрації на рахунках Позивача у ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» знаходилися грошові кошти в сумі 198138,73 грн., які гарантувались та підлягали виплаті (Поверненню) позивачу в порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантуванні вкладів фізичних осіб».

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12.07.2016р. №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.07.2016р. №1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осі б від 23 лютого 2012 року № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб від 23 лютого 2012 року № 4452-VI Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

В судовому засіданні було встановлено, що позивача не було включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду по справі №815/2592/17 , яка після апеляційного оскарження набрала законної сили 26.04.2018 р. Було визнано бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ "Банк Михайлівський" протиправною, щодо не включення повної інформації до переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стосовно всієї гарантованої суми належної до виплати ОСОБА_1 , а такою було зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича внести зміни до переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стосовно включення всієї суми відшкодування належної до виплати позивачу, ОСОБА_1 , а саме 189 530,75 грн.. (а.с. 8-13)

22.12.2016 ФГВФО повернув позивачу лише 8607,98 грн., а кошти на рахунку Позивача в ПАТ «Банк Михайлівський» у розмірі 198138,73 грн. були виплачені лише 30 липня 2018р. (а.с. 15)

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб від 23 лютого 2012 року № 4452-VI

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми ст. 12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах у справі за № 6-1123 цс16 від 13 червня 2016р., № 6-2001цс15 від 20 січня 2015р.

Відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Фонд є юридичною особою публічного права. Фонд є суб`єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном. Фонд є економічно самостійною установою.

Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами (ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду.

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Оскільки Фонд гарантування є особою публічного права (ст. 3 Закону), то в силу приписів ст. 19 Конституції України він має діяти виключно в межах повноважень, встановлених діючим законодавством, і за відсутності правових підстав не має права вчиняти будь-які дії, що не передбачені законом, або вчиняти їх передчасно (безпідставно).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу були відшкодовані кошти за вкладами у відповідності до вимог чинного законодавства. Таким чином, відповідач виконав свій обов`язок перед позивачем.

Враховуючи, що позивач не звертався до банку із заявою про дострокове повернення вкладів, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не вступав з позивачем в жодні договірні відносини та під час тимчасової адміністрації не передбачено можливість нарахування відсотків, як і не передбачена грошова відповідальність, в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи правові висновки наведені в постановах Верховного Суду України від 20 січня 2015р. у справі № 6-2001цс15, від 13 червня 2016р. у справі № 6-1123цс16, від 12 квітня 2017р. у справі № 6-350цс17, а також у постанові Верховного Суду від 10 травня 2018р. у справі № 761/20791/15-ц, від 15 травня 2018р. у справі № 761/31569/16-ц, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, суд вважає, шо оскільки відповідач на перебував у договірних відносинах з відповідачем, а діяв лише у межах реалізації повноважень передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким не передбачено майнової відповідальності за несвоєчасну виплату коштів, то вимоги позивача про стягнення про стягнення відсотків з урахуванням встановленого індексу інфляції (інфляційні витрати) у розмірі 52045 гривні 54 копійки; про стягнення відсотків з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми пеню за прострочення зобов`язання у розмірі 11718 гривень 71 копійка; про стягнення відшкодування упущеної вигоди у розмірі 45323 гривень 39 копійок не підлягають задоволенню.

Суд також вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди.

Так, згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95 ..питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

У постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі 6-1575цс16 висловлена наступна правова позиція, а саме, що спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Отже суд приходить до висновку, що оскільки Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено випадків відшкодування моральної шкоди, у разі порушення Фондом своїх зобов`язань, то позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Суд також вважає, що витрати позивача на направлення кореспонденції у розмірі 309 гривень 72 копійка не підлягають задоволенню, оскільки дані вимоги є похідними від первісних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,5,10,12,258,259,263-265,268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів фінансових послуг

про стягнення відсотків з урахуванням встановленого індексу інфляції (інфляційні витрати) у розмірі 52045 гривні 54 копійки;

про стягнення відсотків з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми пеню за прострочення зобов`язання у розмірі 11718 гривень 71 копійка;

про стягнення відшкодування упущеної вигоди у розмірі 45323 гривень 39 копійок;

про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 гривень;

про стягнення поштових витрат у розмірі 309 гривень 72 копійка - залишити без задоволення у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня проголошення, а особами, які не були присутніми під проголошення рішення з дати отримання копії рішення.

Повний текст рішення буде виготовлено у десятиденний строк з дати проголошення.

Суддя

Повний текст складено та підписано 08.07.2019р.