01 липня 2019 року м.Токмак
Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Коваленка П.Л., за участю секретаря судового засідання Баздирь О.Л., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Токмак справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 2/5 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить 3/5 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 . В будинку зареєстрований колишній зять позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , який з 01.04.2018 там не проживає, особистих речей в будинку не має, за житлово-комунальні послуги не сплачує. Позивачі не можуть розпоряджатися належним майном у повному обсязі, через що змушені звернутися до суду за захистом своїх прав. Виходячи з вищевикладеного, просять суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - будинком за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 31 травня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.
На розгляд справи в судове засідання позивачі не прибули, проте надали до суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі, підтримують позовні вимоги у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечують.
Відповідач ОСОБА_3 на розгляд справи в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до ст.128 ЦПК України; заперечень проти позову не надав, клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності не надходило.
Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст.280 ЦПК України ухвалює заочне рішення.
У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
На підставі договору дарування від 18.09.2001 позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 2/5 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.10.2018 №142428660.
Позивачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить 3/5 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Відомостями з Реєстру речових прав власності на нерухоме майно від 09.01.2019.
Відповідно до довідки про склад сім`ї від 15.04.2019 за адресою: АДРЕСА_1 ,зареєстрований відповідач по справі ОСОБА_3 , який з 01.04.2018 там не проживає.
Як вбачається з свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 04.02.1981, у позивача ОСОБА_1 є донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зі змісту рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 04.09.2018 по справі №328/1856/18 вбачається, що шлюб, зареєстрований 28 жовтня 2000 року між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розірвано. Рішення суду набрало законної сили 05.10.2018.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Відповідно до положень ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до положень ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).
У відповідності до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Суд встановив, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 2/5 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить 3/5 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідач ОСОБА_3 зареєстрував своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 17.11.2001, але фактично з 01.04.2018 не проживає в будинку, тобто понад шість місяців без поважних причин.
Відповідно до положення статей 64, 156 Житлового кодексу Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Дана позиція також висловлена в рішенні Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 в розумінні статей 64, 156 Житлового кодексу Української РСР не відносяться до членів сім`ї власника будинку.
Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
За змістом ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
За змістом ст.ст.71, 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців без поважних причин.
Суд вважає, що є підстави визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.71, 72, 150 ЖК України, ст.3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 95, 141, 223, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
Позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням- задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Токмацький районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення (п.15, п.п.15.5 Перехідних положень ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, тобто, у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_2 , паспорт громадянина України НОМЕР_3 , виданий Токмацьким МВ УМВС України в Запорізькій області 24.11.1998, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп НОМЕР_4 , паспорт громадянина України НОМЕР_5 , виданий Токмацьким МВ УМВС України в Запорізькій області 07.12.1995, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя: