22-ц/804/1750/19
265/7204/17

Головуючий в 1 інстанції Костромітіна О.О.
Доповідач: Мальцева Є.Є.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мальцевої Є.Є.,

суддів Баркова В.М., Мироненко І.П.,

секретар Тулянкіна М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу Маріупольського міського центру зайнятості на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 квітня 2019 року у цивільній справі за позовом Маріупольського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення сум отриманої допомоги по безробіттю

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 27 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Маріупольського місткого центру зайнятості з заявою про надання статусу безробітної, на підставі якої останній було надано такий статус з 27 червня 2017 року. В той же час ОСОБА_1 було ознайомлено під підпис з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, визначеними Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Однак під час реєстрації відповідача як безробітного остання надала недостовірні дані щодо свого останнього місця роботи, внаслідок чого незаконно отримувала допомогу по безробіттю.

Відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним було проведено перевірку та складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, за яким встановлено, що відповідач працювала за угодами цивільно-правового характеру з 23 травня 2017 року по 2 червня 2017 року в ДРЦОЯО, про що не повідомила при реєстрації в Центрі зайнятості. Відповідно до цього відповідачу було з 26 вересня 2017 року припинено виплату допомоги по безробіттю з припиненням її реєстрації як безробітної та вирішено повернути сплачені останній кошти з 27 червня 2017 року по 25 вересня 2017 року в сумі 6265,16 грн.

Посилаючись на положення Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а також на «Порядок реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу», позивач вказував, що ОСОБА_1 повинна відшкодувати завдані збитки в сумі 6265,16 грн. за надані нею неправомірні дані через факт невиконання нею своїх обов`язків, внаслідок чого їй була призначена та виплачена допомога по безробіттю. Це є законною підставою для повернення суми незаконно отриманої допомоги останньою, оскільки відповідач не бажає виконати добровільне повернення отриманих коштів по безробіттю.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 квітня 2019 року у задоволенні позову Маріупольського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення сум отриманої допомоги по безробіттю відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суді першої інстанції, позивачем надано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що рішення ухвалено, виходячи з обставин, що не мають законного обґрунтування та складено судом упереджено, а також суд під час розгляду справи не встановив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи.

Суд першої інстанції невірно трактує абз. 3 п.3 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого Постановою КМУ від 20 березня 2013 року № 198 (надалі Порядок 198), який діяв на момент виникнення спірних правовідносин.

Посилання суду, що через відсутність юридичної освіти, необізнаність з порядком набуття статусу безробітного, відповідач не може нести відповідальності, є безпідставними. Позивач була належно ознайомлена з вимогами закону щодо надання статусу безробітної особи.

Оскільки надання відповідачем цивільно-правового договору вплинуло б на умови виплати, а саме на розмір допомоги по безробіттю, а неповідомлення відповідачем про останній вид діяльності є поданням недостовірних даних, то існує законна підстава для повернення суми незаконно отриманої допомоги по безробіттю у період з 21.06.2017 року (моменту невиконання обов`язків) по 25.09.2017 (останній день виплати).

Посилання суду, що представниками позивача не було доведено ані вини ОСОБА_1 , ані недобросовісності з її боку при набутті нею статусу безробітного у Маріупольському міському центрі зайнятості, не відповідає обставинам справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Маріупольського міського центру зайнятості Волошиної Т.В., яка просила задовольнити апеляційну скаргу, заперечення відповідача ОСОБА_1 , яка просила залишити рішення без змін, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 27 червня 2017 року відповідач звернулась із заявами до Маріупольського центру зайнятості за наданням їй статусу безробітного та призначення виплати по безробіттю, у яких поставила підпис, чим підтвердила, що її було ознайомлено із правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальність за подання недостовірних даних та документів для прийняття рішення щодо наданням їй статусу безробітного за Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а. с. 6).

На підставі цього на ОСОБА_1 , було заведено персональну карту безробітного, де в графі «3. Інформація про останній вид діяльності» зазначено, що ОСОБА_1 працювала на посаді вчителя до 31 травня 2017 року, після чого була звільнена на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України через закінчення строку трудового договору, що також підтверджується додатком № 3 до персональної картки, де вбачається, що відомості про останній вид діяльності були занесені у картку на підставі трудової книжки ОСОБА_1 (а. с. 7, 11, 27).

Відповідно до наказу від 3 липня 2017 року ОСОБА_1 було надано статус безробітного з 27 червня 2017 року та призначено допомогу по безробіттю й розпочато її виплату (а. с. 13).

В той же час відповідно до інформації Донецького регіонального центру оцінювання якості освіти ОСОБА_1 на підставі договору про надання послуг від 23 травня 2017 року по 2 червня 2017 року надавала послуги інструктора на пунктах тестування. Вказаний договір було розірвано 2 червня 2017 року, оплата за яким була здійснена лише у липні 2017 року (а. с. 12).

Вказана інформація також підтверджується договором від 23 травня 2017 року, укладеним між Донецьким регіональним центром оцінювання якості освіти та ОСОБА_1 , за умовами якого відповідач не сплачує страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та не має прав на отримання допомоги з фонду соціального страхування (а. с. 12).

На підставі цього повідомлення представниками позивача було проведено розслідування та актом № 1250 від 26 вересня 2017 року було встановлено, що при вирішенні питання про надання їй статусу безробітного ОСОБА_1 не повідомила про те, що працювала за цивільно-правовою угодою в травні-червні 2017 року, тобто це було останнє місце роботи ОСОБА_1 , за що остання отримала у липні 2017 року дохід з відрахуванням податків та зборів в сумі 385,12 грн., що також підтверджується розрахунковою відомістю за липень 2017 року. При цьому ОСОБА_1 пояснювала, що вона не розуміла, що надання нею послуг інструктором на ЗНО є її останнім місцем роботи (а. с. 14, 15).

Відповідно до наказу від 26 вересня 2017 року було припинено реєстрацію ОСОБА_1 , як безробітної через встановлення факту подання нею недостовірних даних та документів для призначення статусу безробітного згідно із абзацом 19 пп. 1 п. 37 Порядку та вирішено повернути кошти по безробіттю, виплачені ОСОБА_1 в сумі 6265,16 грн., що також підтверджується довідкою від 26 вересня 2017 року (а. с. 13, 16).

Згідно із п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного надається таким особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

За змістом ч. 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними.

На підставі п.4 ч.2 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у ч. 1 ст. 45 цього Закону.

Так з п.8 ч.1 ст.45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг.

Згідно із ч.3 ст.44 Закону України «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

За ч.2 ст.43 Закону України «Про зайнятість населення» порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до п. 1 «Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу», затвердженого постановою КМУ від 20 березня 2013 року № 198 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок реєстрації безробітних), він визначає процедуру реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, центром зайнятості державної служби зайнятості (далі - центр зайнятості).

На підставі п.3,4 Порядку реєстрації безробітних обробка персональних даних осіб, які шукають роботу, здійснюється центром зайнятості відповідно до закону. Для взяття на облік у центрі зайнятості особи, які шукають роботу, інформують про освіту, досвід роботи, зайнятість або перебування у трудових відносинах.

Тобто, заповнення персональної картки особи, що звернулася для отримання статусу безробітного, проводиться на підставі наданих цією особою даних.

Правильність та повноту внесених даних безробітний посвідчує власним підписом.

Отже, судом не враховано, що відповідач не надала дійсні дані щодо останнього виду діяльності, перебування у трудових відносинах.

Так, зі справи вбачається, що в персональній картці зазначено дата припинення останнього виду зайнятості 31.05.2017 року, і дані в картці завірені підписом відповідача (а.с.7).

Разом з тим позивачем до позовної заяви долучена інформація про факт надання відповідачем послуг інструктора в Донецькому регіональному центрі оцінювання якості освіти, за період з 23.05.2017 року по 02.06.2017 року, оплату за які було проведено в липні 2017 року (а.с.12).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд прийшов до помилкового висновку, що відповідач не повинна була повідомити Центр зайнятості про наявність цивільно-правового договору від 23.05.2017 року, і не обізнана була про такий обов`язок, оскільки не розуміла, що її послуги за договором є її останнім місцем роботи. Разом з тим, ОСОБА_1 було достовірно відомо про наявність такого договору, про дату його закінчення. І така позиція відповідача нічим не підтверджена, суперечить матеріалам справи, не має правового значення для вирішення справи.

Згідно з абз. 19 пп. 1 п. 37 Порядку реєстрації безробітних, центр зайнятості припиняє реєстрацію з дня встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, що мав місце протягом періоду реєстрації.

Таким чином, оскільки факт роботи та звільнення відповідача, що передував моменту реєстрації в Центрі зайнятості, має суттєве значення для виплати допомоги по безробіттю, а неповідомлення відповідачем про такі обставини є поданням недостовірних даних, то реєстрацію ОСОБА_1 в центрі зайнятості мало бути припинено. Також цей факт є підставою для повернення суми незаконно отриманої грошової допомоги.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України).

Добровільно відповідач суму незаконно отриманої допомоги не повернула.

Згідно з ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову і стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача незаконно отриманої допомоги в розмірі 6265,16 грн.

Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню суми судового збору за апеляційне оскарження судового рішення 2400 грн..

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Маріупольського міського центру зайнятості задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 квітня 2019 року скасувати.

Позов Маріупольського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення сум отриманої допомоги по безробіттю задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 ) на користь Маріупольського міського центра зайнятості () грошові кошти в розмірі 6256 (шість тисяч двісті п`ятдесят шість) грн 16 коп. та у відшкодування судових витрат 2400 (дві тисячі чотириста) грн..

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 05 липня 2019 року.

Головуючий Є.Є. Мальцева

Судді: В.М. Барков

І.П. Мироненко