Справа № 509/3289/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Дорошко А.О.,

за участю: представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

її представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Овідіополь цивільну справу за первісним позовом

ОСОБА_4

до

ОСОБА_2

про поділ спільного майна подружжя,

та за зустрічним позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_4

про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

01.08.2018 року ОСОБА_4 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в обґрунтування якого зазначив, що в шлюбі з відповідачкою перебували з 07 серпня 1993 року. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2015 року шлюб розірвано. З цього часу проживають окремо, сімейних відносин не підтримують. Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_5 , 1998 р.н., яка самостійно проживає в квартирі його батьків по АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , 2007 р.н., який проживає разом з ним, та ОСОБА_5 , 2013 р.н., який проживає з відповідачкою. На утримання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 він сплачує аліменти. Спір за його позовом щодо припинення сплати аліментів та зміни їх розміру перебуває на розгляді в суді.

За договорами купівлі-продажу №2563 та № 2566 від 05 липня 2011 року на ім`я відповідачки набуто дві земельні ділянки для ведення садівництва за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер №:02:006:0421,площею 0,061 га, та ділянка № НОМЕР_1 , кадастровий номер №:02:006:0418, площею 0,064 га.

На земельній ділянці № НОМЕР_1 в період 2012-2013 років було побудовано садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 51,3 кв.м, житловою площею 19,9 кв.м. В будинку почали проживати з 2014 року. Однак право власності на будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових права на ім`я відповідачки лише 25 травня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № НОМЕР_2 від 05липня 202121 року, декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 19.05.2017 року, технічного паспорту від 11 травня 2017 року.

На земельній ділянці № НОМЕР_3 в період 2012-2013 років було побудовано незавершений будівництвом (коробка) двоповерховий садовий будинок загальною площею біля 200 м. В 2018 році він за власні кошти здійснив зовнішню штукатурку будинку, добудував сарай та вставив частину вікон.

Вартість земельної ділянки № АДРЕСА_3 з розташованим на ній садовим будинком та вартість земельної ділянки № АДРЕСА_4 з розташованою на ній будівлею незавершеного будівництвом садового будинку є однаковою та складає по 650 000 грн.

Оскільки земельні ділянки та збудоване на них нерухоме майно набуті за час шлюбу, то є спільною сумісною власністю подружжя, частки в якій визнаються рівними.

При розірвані шлюбу з відповідачкою було досягнуто усної угоди про поділ майна шляхом виділення їй будинку АДРЕСА_3 йому - АДРЕСА_4 , однак юридично значимих дій щодо поділу майна ними не вчинялось. Саме такий поділ відповідав би інтересам сторін, оскільки будинок АДРЕСА_3 є придатним для проживання, тоді як будинок АДРЕСА_4 потребує значних зусиль по завершенню його будівництва.

В серпні 2017 року ОСОБА_2 зверталась до суду з позовними вимогами про поділ майна шляхом залишення за собою земельної ділянки № НОМЕР_1 та виділення у власність ОСОБА_4 ділянки № АДРЕСА_4 , а також з іншими вимогами. Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 грудня 2016 року по справі №509/3003/16-ц залишено за позивачкою право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 , а також вирішено інші вимоги. Ухвалою Овідіопольського районного суду від 18 квітня 2017 року за заявою ОСОБА_4 заочне рішення суду скасовано. Ухвалою Овідіопольського районного суду від 17 липня 2018 року позовна заява ОСОБА_2 залишена без розгляду у зв`язку з заявою про залишення позову без розгляду та повторною неявкою до суду позивачки.

Угоди про добровільний поділ майна з відповідачкою на даний час не досягнуто, що зумовило необхідність звернення до суду.

З огляду на викладене, з посиланням на ст.ст.60, 70, 71 СК України він просить суд:

- поділити спільне майно подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ;

- виділити ОСОБА_2 на праві власності земельну ділянку, кадастровий номер №:02:006:0418, площею 0,064 га, надану для ведення садівництва, розташовану за адресою: АДРЕСА_5 та розташований на ній садовий будинок загальною площею 51,3 кв.м, житловою площею 19,9 кв.м., з господарчими будівлями та спорудами;

- виділити ОСОБА_4 на праві власності земельну ділянку, кадастровий номер №:02:006:0421, площею 0,061 га, надану для ведення садівництва, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , припинивши право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку;

- виділити ОСОБА_4 на праві власності будівлю незавершеного будівництвом садового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а в разі прийняття в експлуатацію та реєстрації права власності на садовий будинок на час розгляду справи судом - виділити ОСОБА_4 на праві власності садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , припинивши право власності ОСОБА_2 на вказаний господарчими спорудами та будівлями;

- стягнути з відповідачки судові витрати по справі.

11.12.2018 року відповідач ОСОБА_2 звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, в обґрунтування якого зазначила, що між нею ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано шлюб, згідно Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2015 року по справі № 522/16681/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

Під час шлюбу ними було придбано наступне майно:

- земельна ділянка загальною площею 0,064 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 ;

- земельна ділянка загальною площею 0,061 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_7 , будю. № 28;

- збірно-розбірний павільйон № НОМЕР_4 , розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, селище міського типу «Авангард», 7-й АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 ;

- 5-ти футові контейнери, установлені на торговому місці АДРЕСА_10 5541, розташовані за адресою: АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 ;

- автомобіль марки ВАЗ 2170 Priora Седан НОМЕР_5 .

Зі нею проживає син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є дитиною-інвалідом, що підтверджується випискою з історією хвороби № 179/122 ОСОБА_7 відділення патології новонароджених дітей, випискою історії розвитку дитячої міської поліклініки № 3 м. Одеса, випискою № 24436 з медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_5 , випискою з історії хвороби № 4644, копією витягу з рішення ЛКК від 10.04.2018 року.

Наразі на земельній ділянці № НОМЕР_1 знаходиться будинок, який є придатним для проживання, а на земельній ділянці № НОМЕР_3 знаходиться незавершена будівництвом будівля садового будинку. Таким чином, враховуючи інтереси її сина, який проживає з нею та який дитиною-інвалідом, вважає, що доцільно буде виділити їй земельну ділянку № НОМЕР_1 , на якій знаходиться будинок, придатний для проживання.

У період перебування у шлюбі, вона була зареєстрована, як фізична особа - підприємець, іони з чоловіком працювали разом і все вищезазначене майно нажили спільними зусиллями.

У 2013 році нею було припинено стан фізичної особи-підприємця, про що свідчить Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Вона знову зареєструвала себе, як фізична особа-підприємець і збірно-розбірний павільйон АДРЕСА_10 НОМЕР_4 , розташований за адресою: АДРЕСА_11 , наразі потрібний їй для роботи.

У зв`язку з викладеним, з посиланням на ст.ст. 57, 60, 69-72 СК України, ст.372 ЦК України, вона просить суд:

- визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на земельну ділянку, кадастровий номер № :02:006:0418, площею 0,064 га, надану для ведення садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 та АДРЕСА_12 на ній садовий будинок, загальною площею 51,3 кв. м, житловою площею 19,9 кв. м., з господарчими будівлями та спорудами, як таке, що набуто у порядку поділу майна подружжя;

- визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на земельну ділянку, кадастровий номер № :02:006:0421, площею 0,061 га, надану для ведення садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_13 та розташовану на ній будівлю незавершеного будівництвом садового будинку з господарчими будівлями та спорудами, як таке, що набуто у порядку поділу майка подружжя;

- визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на збірно-розбірний павільйон № НОМЕР_4 , розташований за адресою: Одеська АДРЕСА_8 , селище міського АДРЕСА_11 , як таке, що набуто у порядку поділу майна подружжя;

- визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 5-ти футові контейнери, установлені на торговому місці АДРЕСА_10 5541, розташовані за адресою: АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , як таке, що набуто у порядку поділу майна подружжя;

- визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частину автомобіля марки ВАЗ 2170 Priora Седан НОМЕР_6 , як таке, що набуто у порядку поділу майна подружжя.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.12.2018 року первісний та зустрічний позов об`єднані в одне провадження.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.10.2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 заявлені у зустрічній позовній заяві про поділ майна подружжя в частині поділу земельних ділянок та будинків залишено без розгляду.

Представник позивача первісний позов підтримав та просить суд його задовольнити у повному обсязі, зустрічний позов не визнав, просить суд у його задоволенні відмовити у повному обсязі у зв`язку з безпідставністю та пропуском строку позовної заяви, про що зазначив у відзиві на зустрічну позовну заяву та подав окрему заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Відповідача та представник відповідача проти задоволення первісного позову не заперечують, зустрічний позов підтримали та просять суд його задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази, суд вважає первисний позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі, а зустрічну позовну заяву такою, що задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами по справі, що в шлюбі сторони з 07 серпня 1993 року.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2015 року шлюб розірвано.

Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_5 , 1998 р.н., яка самостійно проживає в квартирі його батьків по АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , 2007 р.н., який проживає разом з ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , 2013 р.н., який проживає з ОСОБА_2 .

За договорами купівлі-продажу №2563 та № 2566 від 05 липня 2011 року на ім`я ОСОБА_2 набуто дві земельні ділянки для ведення садівництва за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер №:02:006:0421,площею 0,061 га, та ділянка № НОМЕР_1 , кадастровий номер №:02:006:0418, площею 0,064 га.

На земельній ділянці № НОМЕР_1 в період 2012-2013 років було побудовано садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 51,3 кв.м, житловою площею 19,9 кв.м. Право власності на будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових права на ім`я ОСОБА_2 25 травня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № НОМЕР_2 від 05 липня 2011 року, декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 19.05.2017 року, технічного паспорту від 11 травня 2017 року.

На земельній ділянці № НОМЕР_3 в період 2012-2013 років було побудовано незавершений будівництвом (коробка) двоповерховий садовий будинок загальною площею біля 200 м. В 2018 році позивач за власні кошти здійснив зовнішню штукатурку будинку, добудував сарай та вставив частину вікон.

Вартість земельної ділянки № АДРЕСА_3 з розташованим на ній садовим будинком та вартість земельної ділянки № НОМЕР_3 з розташованою на ній будівлею незавершеного будівництвом садового будинку є однаковою та складає 284100 грн., що підтверджено заявою сторін про погодження ціни майна.

Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив Чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до п. 24, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Частиною 3 ст.368 ЦК України, передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.372 ЦК України, зазначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Таким чином, оскільки земельні ділянки з садовим будинком та незавершеним будівництвом садовим будинком придбані сторонами у шлюбі, вони є спільною сумісною власністю подружжя та з огляду на їх однакову вартість мають бути поділені між позивачем та відповідачем, в зв`язку з чим суд вважає, що наявні усі правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог у первісному позові у повному обсязі.

Що стосується позовних вимог заявлених у зустрічній позовній заяві, вони задоволенню не підлягають . з огляду на наступне.

Два п`ятифутових металевих контейнера, що встановлені на торговому місці №5541 TOB «Промтоварний ринок» за адресою: АДРЕСА_8 Базова,20 набуті на підставі договору купівлі-продажу від 23 березня 2010 року за ціною 20 000 грн.

В своїй заяві на адресу TOB «Промтоварний ринок» від 23.03.2010 року ОСОБА_2 зазначала, що не заперечує проти купівлі її чоловіком двох п`ятифутових контейнерів, які встановлені на торговому місці №5541.

23 березня 2010 року між TOB «Промтоварний ринок» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 укладено договір №5541 про надання послуг по здійсненню торгівельної діяльності, згідно якому Промринок зобов`язався надати Підприємцю в строкове користування торгове місце №5541 для встановлення 5-футових контейнерів і здійснення з них торгівельної діяльності, а Підприємець зобов`язався використовувати контейнери для зберігання товару і здійснення торгівельної діяльності.

Крім того, між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 23.03.2010 року укладено договір про спільну діяльність стосовно експлуатації вищевказаних контейнерів, що підтверджується листом TOB «Промтоварний ринок» №259 від 21.03.2016 року на запит представника ОСОБА_2 - адвоката Латій О.В., та копією вказаного договору. Наявність даного договору, на думку адміністрації TOB «Промтоварний ринок», є перешкодою для здійснення розпорядження вказаними контейнерами без згоди ОСОБА_8

Збірно-розбірний павільйон (торговий стіл), що розташований на торговому місці №760 TOB «Промтоварний ринок» за адресою: Одеська область АДРЕСА_8 Базова, 20 набутий на підставі договору купівлі-продажу від 07.05.2013 року за ціною 8 000 грн.

В своїй заяві на адресу TOB «Промтоварний ринок» від 27.05.2013 року ОСОБА_2 зазначала, що не заперечує проти придбання її чоловіком збірно-розбірного павільйону на торговому місці №760 для здійснення підприємницької діяльності.

30 травня 2013 року між TOB «Промтоварний ринок» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 укладено договір №760 по надання послуг по здійсненню торгівельної діяльності, згідно якому Промринок зобов`язується надати Підприємцю в строкове користування торгове місце №760 для встановлення збірно-розбірного павільйону площею 12,5 кв.м і здійснення з нього торгівельної діяльності, а Підприємець зобов`язався використовувати контейнери для зберігання товару і здійснення торгівельної діяльності.

ОСОБА_4 є фізичною особою-підприємцем з 06.06.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію , є платником єдиного податку за видами діяльності: надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна та роздрібна торгівля одягом у спеціалізованому магазині, місце провадження господарської діяльності «Промринок 7км», що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку серії НОМЕР_7 з 01.01.2012 року, копіями податкових декларацій про доходи за 2017 рік.

Діяльність ОСОБА_2 як фізичної особи-підприємця припинена з 12.02.2013 року, що підтверджується роздруківкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських організацій.

Отже, вказане майно у вигляді двох п`ятифутових контейнерів та збірно-розбірний павільйон набувались ОСОБА_4 з метою використання в підприємницькій діяльності, використовувались та використовуються ним виключно для здійснення підприємницької діяльності, тобто є речами для професійних занять ОСОБА_4 , який використовував їх у своїй професійній діяльності.

Вказані об`єкти не є об`єктами нерухомого майна, їх перебування на території ринку має невизначений термін перебування та може бути припинено в різний час та з різних причин, то вартість вказаного майна має визначатись як вартість матеріалів, з яких складаються ці об`єкти.

Особливості поділу подружжям майна фізичної особи-підприємця визначаються особливостями регулювання підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця та її відповідальності за зобов`язаннями, пов`язаними з такою діяльністю.

Згідно ст.ст.63, 65 СК України дружина та чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, за взаємною згодою.

Одним із видів розпорядження власністю є право власника використовувати своє майно для здійсненні підприємницької діяльності (згідно ст.320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності).

Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України.

Згідно ст. 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичної особи застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із сутті відносин.

У ч.1 ст.1 Закону України «Про підприємництво» розкривається поняття «підприємництва» як безпосередньої, самостійної, систематичної, на власний ризик діяльності по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб`єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством.

Згідно ст.52 ЦК України фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. (Отже, спеціальною нормою, якою є ст.52 ЦК України, імперативно виключається відповідальність другого з подружжя за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю іншого з подружжя, на відміну від інших зобов`язань (ст.73 СК України), де допускається спільна відповідальність подружжя).

Системний аналіз зазначених норм матеріального права надав змогу усталеній судовій практиці судів касаційної інстанції дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної власності подружжя і предметом поділу між ними, однак з врахуванням вимог ст.ст.51,52 ЦК України, ч.3 ст.71 СК, згідно яких речі для підприємницької діяльності та професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній (підприємницькій) діяльності; вартість цих речей враховується при присуджені іншого майна другому з подружжя або стягується грошова компенсація вартості частки на користь другого із подружжя. Іншими словами, право власності іншого із подружжя (речове право), яке передано для використання в підприємницькій діяльності (як підприємств так і фізичних осіб-підприємців), трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя (а не право власності на саме майно).

Саме з цього виходив Пленум Верховного Суду України, зазначивши в п.29 Постанови №11 від 21.12.2007 року про те, що майно фізичної особи підприємця не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності.

Саме такої правової позиції дотримується усталена судова практика суду касаційної інстанції, в тому числі Верховного Суду (Постанова ВСУ від 02.10.2013 року у справі № 6-79цс13, Постанова ВСУ від 11.03.2015 року у справі № 6-21цс15, Постанова ВСУ від 16.12.2015 року у справі №6-1109цс15; Постанова Верховного Суду від 03.05.2018 року у справі №314/3916/15-ц, Постанова Верховного Суду від 05.09.2018 року у справі № 2025/3868/2012; Постанова Верховного Суду від 22.11.2018 року у справі № 389/3345/15-ц).

Зокрема, у справах, що були предметом розгляду Верховного Суду в 2018 році: №314/3916/15-ц, № 2025/3868/201, №306/3460/14-ц, №389/3345/15-ц, суди дійшли висновку, що не підлягають задоволенню вимоги про поділ в натурі майна, що використовується у підприємницькій діяльності фізичної особи-підприємця, оскільки другий із подружжя має право лише на врахування вартості такого майна або ж право на стягнення вартості його частки в ньому.

ОСОБА_4 використовував та продовжує використовувати контейнери та павільйон для здійснення своєї підприємницької діяльності.

Підприємницька діяльність ОСОБА_2 припинена з 12.02.2013 року.

Повторна реєстрація ОСОБА_2 в якості фізичної особи-підприємця 02.03.2017 року з видом діяльності: надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, - не має юридичного значення для вирішення даного спору, оскільки майно набувалось для здійснення підприємницької діяльності саме ОСОБА_4 , а застосування ч.3 ст.71 СК пов`язується з обставиною того, хто саме із подружжя використовував майно у своїй професійній діяльності, а не хто має намір його використовувати.

Таким чином, ОСОБА_2 мала б право на врахування вартості вказаного майна при присуджені іншого майна або ж на стягнення грошової компенсації належної їй частки у праві власності на вказане майно, однак таких вимог ОСОБА_2 не заявляла.

Крім того,суд звертає увагу, що згідно листа ТОВ «Промтоварний ринок №822 від 27.07.2019 року металеві контейнери переміщені.

Згідно з поясненнями представника позивача металеві контейнери були демонтовані та позивачу ОСОБА_4 була сплачена компенсація їх вартості у розмірі по 5000 грн. за один контейнер.

Як вже зазначав суд відповідно до п. 24, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

З огляду на викладене суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про поділ збірно-розбірного павільйону та контейнерів не ґрунтуються на вимогах Закону, в зв`язку з чим відмовляє у їх задоволенні.

Заявлений до поділу автомобіль марки ВАЗ 2170 Priora Седан НОМЕР_5 дійсно набувався у шлюбі, дійсно є сумісною власністю подружжя та підлягав би поділу, якщо б стороною відповідача за зустрічним позовом не було заявлено про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Так, згідно ч.2 ст.72 СК України до вимог про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2015 року, яке вступило в силу 17 листопада 2015 року, шлюб між сторонами розірвано.

12 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на своє та дітей утримання. Позивачка зазначала, а відповідач не заперечував проти факту того, що з червня 2015 року сторони фактично шлюбні відносини припинили. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 10.06.2016 року встановлено, що відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець та займається господарською діяльністю у сфері надання в оренду й експлуатації власного та орендованого нерухомого майна, від шлюбу сторони мають спільних дітей: доньку - ОСОБА_5 , 1998 р.н., сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Встановивши зазначені обставини, суд стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в розмірі 3 000 грн. на місяць , а також на утримання позивачки в розмірі 1 000 грн. на місяць починаючи з 12 серпня 2015 року.

Отже, про порушення свого права на майно, що є предметом підприємницької діяльності ОСОБА_4 , а також на автомобіль марки ВАЗ 2170 Priora Седан НОМЕР_5 позивачка могла дізнатися та дізналася з моменту розірвання шлюбу, оскільки з фактичним припиненням шлюбних відносин і ведення спільного господарства та подальшим розірванням шлюбу, ОСОБА_2 втратила можливість користуватись доходом від підприємницької діяльності ОСОБА_4 як спільним майном подружжя, а вказане майно, в тому числі автомобіль, залишилось у повному користуванні ОСОБА_4 .

Додатковим підтвердженням початку перебігу строку позовної давності є звернення ОСОБА_2 18.08.2016 року до Овідіопольського районного суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, в якому, посилаючись на припинення шлюбних відносин і спільного господарства та розірвання шлюбу за рішенням суду від 06.11.2015 року та, просила виділити їй в порядку поділу спільного майна подружжя земельну ділянку з розташованим на ній садовим будинком за адресою АДРЕСА_5 СОГ АДРЕСА_14 , а також збірно-розбірний павільйон на торговельному місці №760 TОB «Промтоварний ринок». Заочним рішенням Овідіопольського районного суду від 12.12.2016 року у справі №509/3003/16-ц позов задоволено. Ухвалою Овідіопольського районного суду від 18.04.2017 року за заявою ОСОБА_4 заочне рішення скасовано. При подальшому розгляді справи ухвалою того ж суду від 17.07.2018 року позов залишено без розгляду з посиланням на повторну неявку позивачки до суду та написанням нею заяви про залишення позову без розгляду.

Згідно ч.1 ст.265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності (Постанова ВСУ від 06.12.2015 року у справі №6-1707цс15, Постанова ВС від 19.09.2018 року у справі № 484/3668/15-ц, Постанова ВС від 03.10.2018 року у справі №635/11070/14-ц. Постанова ВС від 31.10.2018 року у справі № 643/5568/16-ц).

Отже строк позовної давності до вимог ОСОБА_2 щодо поділу двох п`яти футових контейнерів та збірно-розбірного павільйону розпочався з наступного після розірвання шлюбу дня, тобто з 27 листопада 2015 року. Тоді як з позовом щодо поділу вказаного майна ОСОБА_2 звернулась лише 11.12.2018 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, про необхідність застосування якого заявлялось стороною відповідача за зустрічним позовом у відзиві на зустрічну позовну заяву та було подано окрему заяву.

Як передбачено ч.3 та ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на викладене у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 у зустрічній позовній заяві щодо поділу автомобіля слід відмовити, у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст.ст.12, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити.

Виділити ОСОБА_2 на праві власності земельну ділянку, кадастровий номер №:02:006:0418, площею 0,064 га, надану для ведення садівництва, розташовану за адресою: АДРЕСА_5 та розташований на ній садовий будинок загальною площею 51,3 кв.м, житловою площею 19,9 кв.м., з господарчими будівлями та спорудами.

Виділити ОСОБА_4 на праві власності земельну ділянку, кадастровий номер №:02:006:0421, площею 0,061 га, надану для ведення садівництва, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , припинивши право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку.

Виділити ОСОБА_4 на праві власності будівлю незавершеного будівництвом садового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 6852 (шість тисяч вісімсот п`ятдесят дві) грн. 40 коп. судових витрат позивача по сплаті судового збору.

В задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити у повному обсязі.

Заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.11.2018 року скасувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково в строки визначені ст.354 ЦПК України до Одеського апеляційного суду через Овідіопольський районний суд Одеської області.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 ч.1 Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Овідіопольський районний суд Одеської області.

Повне рішення складено 25.10.2019 року.

Суддя А.І.Бочаров