ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/821/283/19Головуючий по 1 інстанції - Демчик Р. В.
Категорія: 351000000 Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
УХВАЛА

26 вересня 2019 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В. ( судя - доповідач)

Суддів Бородійчука В.Г., Єльцова В. О.

за участю секретаря Торопенко Н. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу - відповідач ОСОБА_2

розглянувши у м. Черкаси заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 липня 2019 року, постановлене під головуванням судді Демчика Р. В. у залі Придніпровського районного суду м. Черкаси 15 липня 2019 року о 11 год. 30 хв., повний текст рішення складений 25 липня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в :

17 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 липня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання, АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання, АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 11 квітня 2017 року в сумі 30000 доларів США.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржив рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

15 серпня 2019 року ухвалою Черкаського апеляційного суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року закінчено проведення підготовчих дій за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та призначено справу до розгляду на 26 вересня 2019 року на 10 год.

27 серпня 2019 року на адресу апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову вх. 879/19 Вх. , яку вона просила розглядати без її участі.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 посилається, що позивач пред`явила позов до обох відповідачів як до подружжя на час позичення коштів, за які вони збагатилися. ОСОБА_2 згоден був повернути позичені кошти майном, але ОСОБА_3 заперечувала проти укладення мирової угоди. ОСОБА_1 посилається, що з наданих документів по заробітній платі та пенсії видно, що ОСОБА_3 намагається збагатитися, тому позивач впевнена, що відповідачі не зможуть домовитися і продати якусь із квартир для повернення їй коштів згідно рішення суду у найкоротші строки. Позивач вказує, що згідна із скаржником, що стягнення боргу повинно відбуватися у солідарній системі. ОСОБА_1 зазначає, що у разі розподілу майна за позовом ОСОБА_3 і прописки відповідача ОСОБА_2 за адресою кв. АДРЕСА_2 вона не зможе виселити відповідача, який є інвалідом 2 групи, щоб отримати гроші.

Заявник ОСОБА_1 вказує, що предметом позову у даній справі за її позовними вимогами до відповідачів є стягнення грошових коштів, або відшкодування майна в натурі за рішенням суду на суму 30000 доларів США. Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, заявник ОСОБА_1 зазначає, що існують ризики невиконання судового рішення, оскільки відповідачами вчиняються заходи та дії по розподілу майна, що може привести до унеможливлення виконання рішення суду. Тому вона вважає, що єдиним заходом забезпечення позову є накладення арешту на нерухоме майно.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що відповідачі до ухвалення рішення по даній справі можуть умисно вжити заходів щодо відчуження майна на користь інших осіб. Також заявник посилається, що відповідач ОСОБА_2 самостійно не зможе виконувати рішення суду через позовні вимоги ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

За вказаних обставин, заявник ОСОБА_1 просить на підставі ст. 149, 150 ЦПК України задовольнити заяву про забезпечення позову, вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все нерухоме майно відповідачів та заборонити вчиняти дії щодо передачі у власність третім особам майно, що є власністю ОСОБА_2 , а саме: квартира АДРЕСА_2 ;нежитлове приміщення АДРЕСА_4 ;квартира АДРЕСА_1 . Розглянути заяву просить без її участі.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України визначено, що розгляд заяви про забезпечення позову відбувається не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши доводи заяви про забезпечення позову, апеляційний суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Приписами ст. 151 ЦПК України передбачені вимоги щодо змісту та форми заяви про забезпечення позову, зокрема, передбачено ч. 5 вказаної статті, що до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Законом України «Про судовий збір» встановлена ставка судового збору за подання фізичною особою до суду заяви про забезпечення позову, яка дорівнює 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» станом на 01 січня 2019 року встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1921 грн.

Таким чином, за подання вказаної заяви ОСОБА_1 повинна була сплатити судовий збір у розмірі 384,20 грн., але в додатках до заяви не вказано, що до заяви про забезпечення позову додано квитанцію про сплату судового збору.

Як вбачається з поданої заяви про забезпечення позову, ОСОБА_1 документи, що підтверджують сплату судового збору не надала, не долучила та не зазначила підстави про звільнення від сплати судового збору, у разі наявності підстав для її звільнення від сплати судового збору відповідно до вимог закону.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 сплачувала судовий збір при поданні позову в суд першої інстанції.

Таким чином, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, оскільки до неї не долучені докази сплати судового збору за подання вказаної заяви.

Відповідно до ч. 9 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 ЦПК України, повертає її заявнику.

Крім того, колегія суддів звертає увагу заявника на інші вимоги закону щодо розгляду заяви про забезпечення позову.

Згідно до частин 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно ст. 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Позов забезпечується, зокрема, і забороною вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення, в разі задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено : предмет позову та обгрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості потрібні для забезпечення позову.

Згідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Із аналізу статей 150- 153 ЦПК України слід дійти висновку, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Колегія суддів звертає увагу, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду по суті позовних вимог. При цьому, забезпечення позову спрямоване перш за все проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити майно.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави його забезпечення.

Згідно роз`яснення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 02.12. 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вказано, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір, та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, забезпечення позову - це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів. Заявник ОСОБА_1 вказує, що предметом позову у даній справі за її позовними вимогами до відповідачів є стягнення грошових коштів, або відшкодування майна в натурі за рішенням суду на суму 30000 доларів США. Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, заявник ОСОБА_1 зазначає, що існують ризики невиконання судового рішення, оскільки відповідачами вчиняються заходи та дії по розподілу майна, що може привести до унеможливлення виконання рішення суду.

Заявник ОСОБА_1 просить про задоволення заяви про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на все нерухоме майно відповідачів та заборонити вчиняти дії щодо передачі у власність третім особам майно, що є власністю ОСОБА_2 , а саме: квартира АДРЕСА_2 ;нежитлове приміщення АДРЕСА_4 ;квартира АДРЕСА_1 , проте не надає доказів, на підтвердження, хто є власником даного нерухомого майна, на день подання заяви про забезпечення позову.

Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до суду із апеляційною скаргою, відповідач ОСОБА_2 додає до апеляційної скарги копію ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2019 року (справа № 711/7372/18, провадження №2з/711/9/19) . Із вказаної ухвали суду вбачається, що при розгляді справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, задоволено заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя частково.

Накладено арешт та заборонено вчиняти будь - які дії, направлені на відчуження нерухомого майна, а саме квартиру АДРЕСА_2 . Накладено арешт та заборонено вчиняти будь - які дії , направлені на відчуження нерухомого майна, а саме нежитлове приміщення АДРЕСА_4 .Накладено арешт та заборонено вчиняти будь - які дії , направлені на відчуження нерухомого майна, а саме : квартиру АДРЕСА_1 . Накладено арешт та заборонено вчиняти будь - які дії, направлені на відчуження рухомого майна, а саме : автомобіль Renault Duster, номерний знак НОМЕР_3 , 1,5 /110 к.с., коричневий, 2015 року випуску номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 . В решті вимог - відмовлено.

За таких обставин, колегія суддів звертає увагу, що судом вже накладено арешти на нерухоме та рухоме майно згідно ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси у іншій справі щодо поділу майна подружжя ОСОБА_2 . Тому заява про забезпечення позову ОСОБА_1 про накладення арешту на все нерухоме майно відповідачів без конкретизації, на яке саме майно просить заявник накласти арешт, без надання доказів кому саме належить вказане заявником майно, на яке вона просить накласти арешт, не вказуючи при цьому вартість майна, не відповідає вимогам закону, оскільки суд позбавлений можливості перевірити співмірність задоволення позовних вимог вартості конкретного майна, на яке просить заявник накласти арешт у заяві про забезпечення позову.

Таким чином, законодавством, передбачений обов`язок зазначення в заяві про забезпечення позову інших відомостей, необхідних для вирішення питання про забезпечення позову.

Оскільки заявник просить накласти арешт на вказане нею у заяві нерухоме майно та заборонити вчиняти дії щодо передачі його у власність третім особам, а такий арешт уже накладений судом першої інстанції в іншій справі на спірне майно, то без підтвердження доказами належності майна саме відповідачу ОСОБА_2 чи наявності в нього іншого майна, яке ще не перебуває під арештом та забороною, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішувати питання щодо накладення арешту на нерухоме майно, оскільки позовні вимоги позивача судом задоволено частково та стягнуто лише із відповідача ОСОБА_2 кошти згідно договору позики в сумі 30000 доларів США .

Отже, при поданні заяви про забезпечення позову недостатньо посилатись на диспозицію відповідною норми процесуального права, так як заява має бути належним чином мотивована, а її доводи підтвердженими та заява повинна відповідати вимогам ст. 151 ЦПК України. Тому не може бути задоволено заяву про забезпечення позову, якщо заявник не надав доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів апеляційного суду враховує правовий висновок, що міститься у постанові Верховного Суду від 28.03.2019 року по справі № 824/ 239/ 2018, в якому вказано що судове рішення, як найвищий акт правосуддя, повинно бути виконаним, оскільки виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом на справедливий суд, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод. Верховний Суд вказав, що застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на все майно боржників у межах суми вимог, при відсутності відомостей про вартість такого майна - є невиконуваним.

З огляду на вище викладене, колегія суддів вважає, що подана ОСОБА_1 заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, оскільки заявником не сплачено судовий збір за подання заяви про забезпечення позову, тому слід повернути заяву про забезпечення позову заявнику.

Керуючись ст.ст. 151, 153, 367, 368 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Повернути заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 липня 2019 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до суді касаційної інстанції , Верховного Суду протягом тридцяти днів, в порядку та за умов визначених цивільно - процесуальним законом.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Бородійчук В.Г.

Єльцов В. О.