справа №463/1831/19
провадження №2-з/619/3/19
У Х В А Л А

26 червня 2019 року м. Дергачі

Суддя Дергачівського районного суду Харківської області Кононихіна Н. Ю.,

розглянув заяву ОСОБА_1 «про забезпечення позову до подачі позовної заяви», де відповідачем вказаний приватний нотаріус Львівського нотаріального округу Гусак Роман Тадейович, ОСОБА_2 , а в третій особі приватний виконавець Баірова Наталія Михайлівна,

встановив:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, в якій просить забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №1540 від 15.11.2018 вчиненого приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Гусак Романа Тадейовича про стягнення з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики, посвідченим Колдубай Н.П., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, 14.03.2018, реєстраційний номер 236, станом на 15.11.2018, а саме 2 212 130, 00 грн.; зупинити реалізацію шляхом проведення електронних торгів Державним підприємством «Сетам», описаного та арештованого при здійсненні виконавчого провадження нерухомого майна, а саме: Спортивно-оздоровчий комплекс літ. А-3, заг. пл. 593.2 м. кВ., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Дослідивши матеріали заяви, суддя вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Надані матеріали справи свідчать про те, що з 20 листопада 2018 року на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Н.М. знаходиться виконавче провадження з виконання виконавчого напису №1540, виданого 15 листопада 2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Р.Т. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в розмірі 1 454 112 грн., що еквівалентно 56 100 доларів США, пені в розмірі 755 218 грн., що еквівалентно 29 136 доларів США, а також витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису нотаріуса в розмірі 2800 грн., а всього 2 212 130 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баіровою Н.М. від 29 січня 2019 року описано та арештовано майно боржника, а саме, спортивно-оздоровчий комплекс літ. «А-3», загальною площею 593,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей з сайту Державного підприємства «Сетам» зазначене нерухоме майно є предметом електронних торгів в межах виконавчого провадження №57744649, що призначені на 20 березня 2019 року.

Із змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що предметом майбутньої позовної заяви ОСОБА_1 визначено визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та відповідачем зазначено приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Гусак Р. Т., ОСОБА_2 , приватного виконавця Баірову Н. М.

Згідно вимог пункту 1 частини 1 статті 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

За загальним правилом згідно частини 1 статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Із заяви про забезпечення позову вбачається, що місцем реєстрації ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 .

Крім того, частиною 12 статті 28 ЦПК України передбачено, що позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягнутого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Місце виконання виконавчого напису визначено статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії проводяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцем знаходження його майна, а згідно частини 2 цієї статті приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника фізичної особи, за місцезнаходженням боржника юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Згідно частин 1, 2 та 6 статті 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Виконавче провадження щодо виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса відкрито приватним виконавцем Баіровою Н.М., офіс якої згідно відомостей з Єдиного реєстру приватних виконавців України розташовано за адресою: вулиця Пекарська, № 7, офіс № 211, м. Львів, що відноситься до Личаківського району м. Львова, та виконавчий округ якої Львівська область.

Відомостей щодо скасування вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження матеріали справи не містять, отже вона є чинною.

Таким чином, враховуючи, що місце виконання виконавчого напису нотаріуса є визначеним, та відповідає місцезнаходженню приватного виконавця виконавчого округу Львівської області, яке територіально відноситься до Личаківського району м. Львова, заява про забезпечення позову до подання позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, мала розглядатися Личаківським районним судом м. Львова за місцем виконання виконавчого напису або за правилами загальної підсудності, виходячи з місця реєстрації відповідача, зазначеного у заяві як майбутнього відповідача.

Посилання при забезпечення позову щодо того, що спір виник з приводу нерухомого майна, а також що виконавчі дії проводяться на території Дергачівського району Харківської області за місцем знаходження нерухомого майна, є безпідставними, оскільки спір про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не є спором щодо нерухомого майна.

Так, згідно частини 1 статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно з пунктом 42 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року, виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не згодна з виконавчим написом щодо стягнення на користь ОСОБА_2 грошових коштів, не можна вважати, що спір виник з приводу нерухомого майна.

Крім того, згідно вимог частини 4 статті 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову. Як вбачається з матеріалів справи позов ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Гусак Р. Т., ОСОБА_2 , приватного виконавця Баірової н. М. «про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню» - поданий до Личаківського райсуду м. Львова у цивільній справі за № 463/1942/19, провадження № 2/463/1033/19.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суддя, -

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 «про забезпечення позову до подачі позовної заяви», де відповідачем вказаний приватний нотаріус Львівського нотаріального округу Гусак Роман Тадейович, ОСОБА_2 , а в третій особі приватний виконавець Баірова Наталія Михайлівна - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н. Ю. Кононихіна