ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1412/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.,

секретар судового засідання Садік Н.Д.,

з участю: відповідачки ОСОБА_1

і її представника ОСОБА_2 ,

представника позивача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/13616/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 червня 2019 року (суддя Карплюк О.І.) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та виселення.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

21 травня 2019 року ОСОБА_4 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що він є власником житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 . У будинку зареєстрована ОСОБА_1 , яка не перебуває з ним у родинних відносинах. Реєстрація відповідачки у вказаному будинку створює йому перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю. Добровільно знятись з реєстрації у вказаному будинку ОСОБА_1 не бажає. Він як власник будинковолодіння має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном.

Тому, позивач просив визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 та виселити її із займаного будинку без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 червня 2019 року позов задоволено частково. Визнано ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 . В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині задоволення позову. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Позивачем не доведено, що реєстрація місця проживання якимсь чином порушує його права чи законні інтереси, не надано доказів здійснення перешкод у реалізації права володіння, користування та розпорядження майном. У зв`язку із відсутністю предмета спору суд мав би відмовити у задоволенні позову в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. Справа розглянута в порядку спрощеного провадження без постановлення судом відповідної ухвали.

Рішення суду в частині відмови в позові не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу підтримали. Представник позивача визнала апеляційну скаргу необґрунтованою у повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 22 лютого 2019 року є власником будинку АДРЕСА_1 .

Зазначений будинок є адресою реєстрації місця проживання ОСОБА_1

Сторони не є родичами і членами сім`ї один одного, будь-яких усних чи письмових договорів щодо користування відповідачкою будинком, не укладали.

У добровільному порядку ОСОБА_1 знятись з реєстрації не бажає.

02 квітня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до відповідачки з листом-вимогою знятись з реєстрації за адресою будинку у добровільному порядку, який остання залишила без реагування.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

При задоволенні вимог суд виходив з того, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Положеннями ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

На підставі ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки.

Із аналізу наведених законодавчих норм слідує, що за загальним правилом право користування житловим будинком з дозволу його власника можуть набути лише члени його сім`ї.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, співвласника у тому числі житлового приміщення або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним у цьому випадку є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

З огляду на викладене, пред`явлення вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном є належним способом захисту, зокрема у випадку, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який чинить власнику перешкоди у користуванні майном, не існує договірних відносин щодо цього майна, у тому числі щодо реєстрації місця проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Установивши, що ОСОБА_4 набув право власності на спірний будинок, сторони не є родичами і членами сім`ї між собою, у добровільному порядку знятись з реєстрації колишній власник ОСОБА_1 не бажає, а обраний позивачем спосіб захисту передбачений законом і призведе до відновлення порушеного права, суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову.

У зв`язку із наведеними обставинами доводи апеляційної скарги на спростування висновків суду про відсутність порушеного права і обрання позивачем неналежного способу захисту, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач у будинку не проживає, підлягають відхиленню, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами і не впливають на право позивача, як власника нерухомого майна, вимагати усунення будь-яких порушень свого права.

Не є підставою для скасування рішення суду і доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, зокрема принципу змагальності сторін в контексті незазначення судом всупереч п. 4 ч. 1 ст. 187 ЦПК України в ухвалі про відкриття провадження у справі за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа, оскільки спростовуються відомостями з відповідної ухвали суду від 23 травня 2019 року, яка містить посилання на розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.15)

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до норм матеріального права із додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ І.В. П`єнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай