Провадження № 4-с/760/4/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Усатової І.А.,

при секретарі Мелешко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересована особа: Старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управляння юстиції у м. Києві Гречух О.Я., Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року заявник звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, заінтересована особа: Старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управляння юстиції у м. Києві Гречух О.Я., Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» та просить:

-визнати дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречуха О.Я. щодо винесення постанови про поновлення вчинення виконавчих дій від 26.09.2018 ВП № 50607245 неправомірними;

-зобов`язати старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречуха О.Я. скасувати постанову про поновлення вчинення виконавчих дій від 26.09.2018 ВП № 50607245.

Ухвалою судді від 08 жовтня 2018 року в справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання, яке було призначено на 21 січня 2019 року заявник не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України, за адресою зазначеною в скарзі. Про причину неявки суд до відома не поставив.

У судове засідання, призначене на 13 березня 2019 року, заявник також не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України, за адресою зазначеною в скарзі. Про причину неявки суд до відома не поставив.

У судове засідання, призначене на 04 вересня 2019 року, заявник також не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України, за адресою зазначеною в скарзі. Про причину неявки суд до відома не поставив.

Так, жодного разу заявник у судові засідання не з`явився, не повідомляючи суд про причини неявки. Будь-яких клопотань та заяв в цей період до суду не подавав.

Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Судові повістки, що направлялись заявнику за вказаною у скарзі адресою, повернулися до суду із відмітками: «за закінченням встановленого строку зберігання»; «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення».

З огляду на викладене, суд вважає, що були вжиті всі визначені законом заходи для повідомлення заявника про час розгляду справи.

З урахуванням цього суд вважає, що заявник, будучи ініціатором даного судового провадження, обізнаний про розгляд справи, правом участі в судових засіданнях не скористався, не з`являючись до суду та не проявляючи зацікавленості в розгляді справи.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У свою чергу, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків.

Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

В свою чергу вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справи є обов`язком держави.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Водночас, неявки заявника в судові засідання спричиняють затягуванню строків розгляду справи, що є порушенням як положень Цивільного процесуального кодексу України, так і п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якого кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

За змістом ч.5 ст.223 та п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

В свою чергу, відповідно до п.5 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.

Тобто, з точки зору закону умовами залишення позовної заяви без розгляду у випадку повторної неявки в судове засідання є ряд чинників, а саме:

- повторна неявка позивача поспіль у судове засідання;

- належне повідомлення позивача про час розгляду справи;

- відсутність поважних причин неявки позивача в судове засідання або неповідомлення їх суду;

- неявка позивача в судове засідання перешкоджає вирішенню спору по суті;

- відсутність заяви позивача про розгляд справи в його відсутності.

Суд враховує, що з точки зору процесуального законодавства суд не зобов`язаний врахувати поважність причин повторної неявки заявника до суду.

Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 22 травня 2019 року в справі № №61-36375св18, зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними.

Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача або його представника, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду.

Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи.

Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності.

Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Виходячи з цього та викладеного вище, неявки заявника у жодне судове засідання, та відсутності клопотання про розгляд справи за його відсутності, суд приходить до висновку про залишення позову без розгляду.

Суд при цьому виходить з того, що розглянути справу за відсутності заявника суд позбавлений можливості, з огляду на обставини справи.

Крім того, відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч.ч.1,2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з викладеного вище суд приходить до висновку про залишення позову без розгляду.

Керуючись ст.ст.49,223, 257 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересована особа: Старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управляння юстиції у м. Києві Гречух О.Я., Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» залишити без розгляду.

Роз`яснити, що особа, заява якої залишена без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: