Номер провадження: 22-ц/813/1355/19
Номер справи місцевого суду: 1519/2-1566/11
Головуючий у першій інстанції Гранін В.Л.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Віцько А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Граніна В.Л. 27 лютого 2018 року у м. Одеса, -

встановила:

У липні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом, який було уточнено, до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів (т. 1 а.с. 2, т. 2 а.с. 82-83).

В обгрунтування позову посилалася на те, що 15 березня 2010 року ОСОБА_1 отримав у борг від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 717 320 гривень, який на час отримання, по курсу НБУ, складав 90 800 доларів США, про що було складено розписку. При цьому, ОСОБА_1 у вказаній розписці зобов`язався повернути борг у гривні, сума якого буде еквівалентною 90 800 доларам США з врахуванням курсу НБУ на день повернення боргу. Строк повернення боргу договором встановлено 10.07.2010 року. Однак, у встановлений розпискою строк та станом на 14.07.2010 року ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо повернення отриманих ним коштів у сумі 717 320 гривень не виконав, що стало підставою для звернення ОСОБА_2 із даним позовом.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16 липня 2010 року накладено арешт на майно відповідача в межах суми боргу 717 320 гривень, що складає: 1/2 частину квартири розташованої за адресою АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу на праві приватної власності; транспортний засіб (напівпричіп контейнеровоз) державний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 синього кольору;транспортний засіб (вантажний сідловий тягач - Е), державний номер НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_4 білого кольору; автомобіль марки «Лексус» ІС 300 державний номер НОМЕР_5 чорного кольору. (т. 1 а.с. 14).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17 березня 2011 року провадження у справі зупинено до результатів розгляду кримінальної справи №120107029, порушеної 20 серпня 2010 року постановою старшого слідчого по ОВС СВ УБОЗ ГУМВС України в Одеській області, в порядку кримінального судочинства, чи її закінчення по суті на стадії досудового слідства без направлення справи до суду (т. 1 а.с. 116).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2011 року позовну заяву ОСОБА_2 було залишено без розгляду. Скасовано вжиті заходи забезпечення позову, а саме, знято арешт з майна відповідача в межах суми боргу 717 320 гривень, що складає 1/2 частину квартири розташованої за адресою АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу на праві приватної власності; транспортний засіб (напівпричіп контейнеровоз) державний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 синього кольору; транспортний засіб (вантажний сідловий тягач - Е), державний номер НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_4 білого кольору; автомобіль марки «Лексус» ІС 300 державний номер НОМЕР_5 чорного кольору (т.1 а.с. 147).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2011 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для подальшого розгляду по суті позовних вимог (т. 1 а.с. 194-196).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2017 року клопотання представника ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , транспортний засіб (напівпричіп контейнеровоз) державний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 синього кольору; транспортний засіб (вантажний сідловий тягач - Е), державний номер НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_4 білого кольору; автомобіль марки «Лексус» ІС 300 державний номер НОМЕР_5 чорного кольору (т. 2 а.с. 46).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2018 року позов ОСОБА_2 було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 414 017,88 гривень основного боргу та три відсотки річних у сумі 525 594,52 гривень, та 1 730 гривень витрат по сплаті судового збору (т. 2 а.с. 154-155).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, протоколи допитів ОСОБА_1 , проведені в рамках розслідування кримінальної справи №, не можуть бути підтвердженням того, що відповідач власноруч написав боргову розписку, та не підтверджують факт дійсного отримання зазначених у розписці коштів. Написання розписки відбулось у результаті викрадення ОСОБА_1 та незаконного його утримання ОСОБА_2 за змовою з іншими особами, шляхом фізичного та психологічного тиску; фактично кошти від ОСОБА_2 апелянтом ніколи не отримувались (т. 2 а.с. 157-162).

23 квітня 2018 року ОСОБА_2 надав до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив безпідставність доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не писав боргову розписку та отримував від позивача грошових коштів, оскільки, на думку ОСОБА_2 , вказане є спробою уникнення сплати боргу. Що стосується поданого відповідачем клопотання про призначення у справі судової графологічної експертизи оригіналу боргової розписки від 15 березня 2010 р. на суму 717 320 гривень то, на думку ОСОБА_2 , вказана експертиза не була проведена по причині систематичної неявки ОСОБА_1 у судові засідання суду першої інстанції. Крім того, згідно постанови прокуратури Одеської області від 04 серпня 2016 року, кримінальне провадження відносно підозрюваного ОСОБА_2 за ч.3 ст. 189 КК України, було закрито за відсутністю у діях останнього складу злочину. Також, ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одесьої області від 27 грудня 2016 року, було задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 146 ч.2 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Таким чином, обома процесуальними документами, на думку позивача підтверджений той факт, що ОСОБА_1 був викрадений саме для отримання від нього документів підприємства ТОВ «МГК Трейдерс» і вирішення питань щодо розподілу сумісного бізнесу, а не для написання спірної розписки про отримання грошових коштів (т.2, а.с.175-182).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що в ході досудового слідства по кримінальній справі № встановлено, що ніякого вимагання з боку ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 , а саме написання ОСОБА_1 боргової розписки від 15 березня 2010 р. на суму 717 320 грн. під тиском та насильством ОСОБА_2 не було. Відсутні такі докази і в матеріалах цивільної справи. За таких обставин, на думку суду, відповідач не довів належними доказами факт написання ним боргової розписки від 15 березня 2010 р. під тиском та насильством позивача.

Однак, колегія суддів не може погодитись зі вказаним висновком суду з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 у позові посилався на те, що 15 березня 2010 року між сторонами у письмовій формі був укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 717 320 гривень, що станом на вказану дату, за курсом НБУ, становило 90 800 доларів США, та які відповідач зобов`язався повернути 10 липня 2010 року.

Відповідач позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав та, відповідно із ч. 1 ст. 1051 ЦК України, оспорював договір позики, посилаючись на те, що грошові кошти у сумі 717 320 грн. він у позивача насправді не отримував, а представлену позивачем розписку він написав під тиском та насильством ОСОБА_2 , який хотів забрати у нього бізнес.

10 серпня 2010 року, з метою доведення факту написання боргової розписки у сумі 717 320 грн. під тиском ОСОБА_2 , а відповідно із цим і факту неотримання грошових коштів від позивача, ОСОБА_1 звернувся до правоохоронних органів із заявою про скоєння ОСОБА_2 злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146 КК України (незаконне позбавлення і викрадення людини), ч. 3 ст. 189 КК України (вимога передачі права на майно (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи.

05 серпня 2016 року прокуратурою Одеської області було винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000326 від 06 грудня 2012 року стосовно підозрюваного ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 146 КК України (незаконне позбавлення волі або викрадення людини, вчинено щодо малолітнього або з корисливих мотивів, щодо двох або більше осіб або за попередньою змовою групою осіб, або способом, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або таке, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань, або із застосуванням зброї, або здійснюване протягом тривалого часу) у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

При цьому, матеріалами досудового розслідування встановлено, що, починаючи з 2005 року ОСОБА_2 спільно з ОСОБА_3 були співзасновниками ТОВ «МГК Трейдерс» та здійснювали спільну підприємницьку діяльність.

Приблизно з кінця 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , на ґрунті виниклих розбіжностей при здійсненні спільної фінансово-господарської діяльності ТОВ «МГК Трейдерс», почали відбуватися конфліктні ситуації, в результаті яких ОСОБА_3 відмовився від ведення спільної підприємницької діяльності. При цьому, ОСОБА_2 з метою розділення активів підприємства почав вимагати від ОСОБА_1 проведення аудиторської перевірки.

Оскільки ОСОБА_1 відмовлявся від зазначених вимог ОСОБА_2 , останній з метою отримання документів та проведення перевірки, у невстановлений слідством час вступив у злочинну змову з особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, спрямовану на викрадення ОСОБА_1 з метою подальшого отримання від нього документів підприємства та вирішення питань про розділення сумісного бізнесу.

Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, ОСОБА_2 спільно з особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, 24 червня 2010 року о 08 год. 35 хв. на автомобілі «Тойота Прадо», державний номер НОМЕР_6 , завідомо знаючи, що ОСОБА_1 в цей день, направляється з м. Одеси до м. Києва, прослідували за ОСОБА_3 , прибули на автозаправну станцію «ОККО» № 20, розташовану на 454-му кілометрі автодороги «Київ-Одеса», де останній здійснював заправку свого автомобілю «Лексус ІС 300», державний номер НОМЕР_7 .

Розподіливши між собою ролі, особи, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, підійшли до ОСОБА_1 , який розраховувався за бензин, схопили його за руки і відвели до заправної колонки № 7, де один з них став утримувати ОСОБА_1 шляхом викручування рук, в той час як інший повернувся до автомобілю «Тойота Прадо», за кермом якого перебував ОСОБА_2 .

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_2 та одна з осіб, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, на вказаному автомобілі під`їхали до ОСОБА_1 , якого утримував інший та всупереч бажанню і волі ОСОБА_1 , застосовуючи до нього психологічний та фізичний вплив, заштовхали його на заднє сидіння автомобілю, де стали насильно утримувати, позбавивши його таким чином свободи.

При цьому, ОСОБА_1 , опасаючись за своє життя та здоров`я, спробував вийти з автомобілю через задні праві двері, проте особи, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, перегородили йому шлях, розмістившись на задньому сидінні автомобілю по різні боки від ОСОБА_1 , де, застосовуючи до нього фізичну силу, стали насильно утримувати його. При цьому, з метою придушення волі ОСОБА_1 до опору, одна з осіб, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, обхопив його лівою рукою за шию та пригнувши його, став наносити удари ОСОБА_1 в область обличчя.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_2 та особи, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, на автомобілі «Тойота Прадо» перевезли ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , де стали протиправно утримувати його в підвальному приміщенні зазначеної квартири в період з 09 год. 30 хв. до 13 год. 00 хв. 24.06.2010 року.

У подальшому, ОСОБА_2 , продовжуючи діяти за попередньою змовою з особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, а також з невстановленою слідством особою на ім`я ОСОБА_4 , який прибув за вищевказаною адресою, з метою досягнення злочинної мети, спрямованої на вимагання від ОСОБА_1 документів та проведення аудиту, стали виражати погрози на його адресу, здійснюючи на нього моральний тиск, а одна з осіб, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, та невстановлена слідством особа на ім`я ОСОБА_4 , застосовуючи фізичне насильство до ОСОБА_1 , яке виразилося у спричиненні численних ударів в область голови і тулуба, вимагали від нього передачі документів та проведення аудиту.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 3370 від 25 серпня 2010 року, у ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, рани на шкірі верхньої та нижньої губи, садна внутрішньої поверхні лівої кисті та лівого передпліччя, які могли бути заподіяні неодноразовим впливом тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, що спрямовані в область обличчя і лівої руки потерпілого та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

У цей же день, 24 червня 2010 року, приблизно о 13 год. 00 хв., ОСОБА_2 з однією з осіб, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, на автомобілі «Тойота Прадо», державний номер НОМЕР_8 , привезли ОСОБА_1 назад до автозаправної станції «Окко» № 20, розташованої на 454-му кілометрі автодороги «Київ-Одеса», де висадили його з автомобілю та зникли.

Дії ОСОБА_2 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 146 КК України, за кваліфікуючими ознаками: незаконне викрадення людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань.

Під час досудового розслідування були зібрані всі докази вини підозрюваного ОСОБА_2

04 жовтня 2016 року прокурором відділу прокуратури Одеської області було подано до Малиновського районного суду м. Одеси клопотання, згідно якого прокурор просив звільнити від кримінальної відповідальності ОСОБА_2 , оскільки з моменту скоєння ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України минуло більше ніж 5 років, даний злочин відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, в зв`язку з чим є підстави для закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 04 листопада .2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одесьої області від 27 грудня 2016 року, було задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 146 ч.2 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не є реабілітуючою підставою, у зв`язку із чим не виключає вини підозрюваного у скоєнні інкримінованих злочинів.

Крім того, з матеріалів постанови прокуратури Одеської області від 04 серпня 2016 року про закриття кримінального провадження №0000326 від 06 грудня 2012 року стосовно підозрюваного ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 189 КК України (вимога передачі права на майно (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, вбачається, що в ході судового слідства повністю доведено факт викрадення ОСОБА_1 ОСОБА_2 та двома особами, матеріали відносно яких виділени у окреме провадження. Разом з тим, в ході досудового та судового слідства не здобуто доказів того, що розписка, яка написана потерпілим на ім`я обвинуваченого про отримання 15 березня 2010 року суми боргу у розмірі 717 320 грн., написана ним не 15 березня 2010 року, а 24 червня 2010 року під психологічним та фізичним впливом ОСОБА_2 .

З наявного у матеріалах справи обвинувального акту відносно ОСОБА_5 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146 КК України (незаконне позбавлення і викрадення людини), ч. 3 ст. 189 КК України (вимога передачі права на майно (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи) у кримінальному провадженні №0000070 від 09 січня 2013 року, вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146 КК України, а саме: незаконне позбавлення волі і викрадення людини, вчинене з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням йому фізичних страждань (т.3, а.с. 18-24).

Так, реалізуючи злочинні дії, ОСОБА_5 та особи (матеріали відносно яких виідлено в окреме кримінальне провадження) на автомобілі «Тайота Прадо» перевезли ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , де стали протиправно утримувати його в підвальному приміщенні зазначеної квартири в період з 09 год. 30 хв. до 13 год.00 хв. 24 червня 2010 року.

У подальшому, особи (матеріали відносно яких виділено в окреме кримінальне провадження), продовжуючи діяти за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_5 , який також прибув за вищевказаною адресою, з метою досягнення злочинної мети, спрямованої на вимагання грошових коштів у ОСОБА_1 , стали виражати погрози на його адресу, здійснюючи на нього моральний тиск, а ОСОБА_5 та особи (матеріали відносно яких виділено в окреме кримінальне провадження), застосовуючи фізичне насильство до ОСОБА_1 , яке виразилось у спричиненні чисельних ударів в область голови і тулубу, вимагали передачу права на майно у вигляді власноручного написання розписки про фактично неіснуючий борг на користь особи (матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження).

ОСОБА_1 , сприймаючи фізичне насильство з боку ОСОБА_5 та особи (матеріали відносно якої виідлено в окреме кримінальне провадження), як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, діючи під моральним тиском особи (матеріали відносно якої виідлено в окреме кримінальне провадження), погодився з вимогами останніх та написав розписку про те, що зобов`язується повернути борг ОСОБА_2 у розмірі 717 320 грн., що згідно курсу НБУ на той період часу в еквіваленті складає 90 800 доларів США.

Зазначеним фізичним насиллям ОСОБА_1 було завдано тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку. Рани на шкірі верхньої та нижньої губи, садна внутрішньої поверхні лівої кисті та лівого передпліччя, які могли бути заподіяні в наслідок неодноразового впливу тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, спрямованим в область обличчя і лівої руки потерпілого та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Згодом особа (матеріали відносно якого виділено в окреме кримінальне провадження) подав позовну заяву до Малиновського районного суду м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 717 320 грн., пред`явивши суду у якості доказу розписку, яку отримав від потерпмілого злочинним шляхом.

Таким чином, матеріалами справи підтверджений той факт, що позивачем ОСОБА_2 спільно з іншими особами, були вчинені у відношенні відповідача ОСОБА_1 протиправні дії, які були направлені, перш за все, на спричинення останньому матеріальної шкоди у вигляді відібрання розписки за неіснуючим боргом шляхом вчинення нападу на потерпілого, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи.

Сам по собі факт незаконного позбавлення свободи ОСОБА_1 вже є проявом насильства до позивача, яке було спрямовано на отримання від позивача письмового документа про боргове зобов`язання на суму 717 320 грн., датованого 15 березня 2010 року (тобто, заднім числом). Це свідчить про незаконне (недопустиме) отримання доказу у вигляді письмового документа про боргове зобов`язання на суму 717 320 грн., якого не існує. При таких обставинах, суд апеляційної інстанції позбавлений підстав для прийняття боргової розписки від 15 березня 2010 року, як допустимого доказу наявності боргового зобов`язання, а інших доказів на підтвердження отримання в борг ОСОБА_1 грошових коштів від ОСОБА_2 , - не надано.

Вказане, на думку колегії суддів, свідчить про те, що розписка від 15 березня 2010 року про нібито отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 717 320 грн., була написана відповідачем під тиском та насильством з боку позивача, та не є доказом фактичного отримання грошових коштів у вказаній сумі відповідачем.

Крім того, колегія суддів враховує, що оригінал розписки від 15 березня 2010 року у матеріалах справи відсутній, у зв`язку із чим суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надати правову оцінку вказаному доказу, який є підтвердженням факту отримання ОСОБА_1 у борг від ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 717 320 гривень.

ОСОБА_1 та його представником неодноразово заявлялись до суду першої інстанції клопотання про призначення у справі судової графологічної експертизи оригіналу боргової розписки від 15 березня 2010 р. на суму 717 320 грн. Суд першої інстанції, відмовляючі у задоволенні заявленого клопотання, виходив з того, що розписка написана самим ОСОБА_1 , у зв`язку із чим додаткового дослідження з цього приводу не потрібно. Проте, суд не врахував необхідність встановлення обставин, за яких ця розписка була складена.

З метою встановлення дійсних обставин справи, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2018 року було задоволено клопотання ОСОБА_1 про призначення судової почеркознавчої експертизи та, зокрема, зобов`язано ОСОБА_2 надати оригінал боргової розписки від 15 березня 2010 року за вимогою експерта через суд апеляційної інстанції.

Однак, згідно пояснень ОСОБА_2 , працівниками міліції в офісі, де працював позивач, був проведений обшук без участі останнього, внаслідок чого боргова розписка зникла. При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що, на підтвердженя вказаного, позивачем не надано акту вилучення представниками правоохоронних органів оригіналу вказаної розписки, не надано доказів на підтвердження того факту, чи взагалі був проведений такий обшук. Таким чином, вказане позбавило можливості експертним шляхом встановити, у якому стані перебувала особа, що писала розписку.

Отже, відсутність оригіналу розписки та відсутність можливості встановити експертним шляхом реального стану особи, яка писала розписку, унеможливлює перевірку доводів позивача щодо обставин написання розписки. Проте, інші докази по справі та обставини, встановлені судом, свідчать, що фактично розписка написана відповідачем під час незаконного позбавлення його свободи і допущеного у відношенні нього насильства та примусу.

Вказане залишилось поза увагою суду першої інстанції, у зв`язку із чим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, на підставі чого рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2018 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються , у разі задоволення позову, на відповідача.

З урахуванням викладеного, судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 13 215 гривеньпідлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2018 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 13 215 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 01 листопада 2019 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе