Постанова
Іменем України

03 липня 2019 року
м. Київ

справа № 608/53/17
провадження № 61-28210св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого Крата В. І. (суддя-доповідач),
суддів: Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:
позивач заступник військового прокурора Тернопільського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 ,
відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 10 лютого 2017 року у складі судді: Запорожець Л. М., та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 30 березня 2017 року у складі колегії суддів: Сташківа Б. І., Кузьма Р. М., Костів О. З.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог

В січні 2017 року заступник військового прокурора Тернопільського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення завданої шкоди в результаті порушення використання цільового та функціонального призначення військового майна.

Позов мотивований тим, що військова частина НОМЕР_1 є органом державної військової і виконавчої влади на місцях в системі Збройних Сил України. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Порушення вимог чинного законодавства України при використанні закріпленого за військовими частинами Збройних Сил України військового майна, що спричинило його втрату порушує економічні інтереси держави.

Відповідно до статей 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 8.7 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра Оборони України від 30 листопада 2011 року № 7373, командир зобов`язаний вживати заходів для відшкодування збитків, заподіяних військовій частині. Якщо військовослужбовець не повідомив про зміни у складі сім`ї або отримання (придбання) жилого приміщення та відмовляється добровільно повернути отримані кошти, питання про повернення суми отриманої грошової компенсації за піднайом (найом) жилого приміщення вирішується в судовому порядку за позовом відповідного командування.

Однак, всупереч вказаних норм відповідач ОСОБА_1 неправомірно отримані кошти добровільно не повернув, командуванням військової частини НОМЕР_1 протягом 2016 року будь-які заходи, в тому числі і в судовому порядку, задля відшкодування заподіяних військовій частині збитків та стягнення виплачених бюджетних коштів як компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень, не вживались. Таким чином, неналежне здійснення захисту інтересів держави командуванням в/ч НОМЕР_1 є обставиною здійснення представництва інтересів держави в суді військовою прокуратурою Тернопільського гарнізону.

Шляхом моніторингу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що дружиною капітана ОСОБА_1 18 липня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 60 кв. м.

Однак, всупереч вимог чинного законодавства та в порушення вимог статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідач з метою подальшого отримання грошових коштів у виді компенсації за піднайом (найом) житла військову частину НОМЕР_1 протягом вересня 2014 року грудня 2015 року не повідомив про цей факт, що призвело до того, що військовою частину було безпідставно нараховано та виплачено, а відповідачем отримано грошові кошти в сумі 17 082 грн, які в добровільному порядку він не повернув, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 завдану шкоду в розмірі 17 082 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 10 лютого 2017, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 30 березня 2017 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 завдану майнову шкоду в розмірі 17 082 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що всупереч вимог чинного законодавства та в порушення вимог статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідач з метою подальшого отримання грошових коштів у виді компенсації за піднайом (найом) житла військову частину НОМЕР_1 протягом вересня 2014 року грудня 2015 року не повідомив про той факт, що його дружиною 18 липня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 60 кв. м. Дії ОСОБА_1 , вважалися неправомірними, оскільки саме його обов`язком, а не правом було повідомити про придбання житла, чого він не зробив.

Аргументи учасників справи

У квітні 2017 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржені рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 1 826 грн. При цьому посилався на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували факт припинення його подружніх відносин та припинення спільного проживання із своєю дружиною з січня 2015 року, про що свідчить рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 08 травня 2015 року про розірвання шлюбу. А тому стягнення шкоди з часу розірвання шлюбу є безпідставним. Суди не правильно витлумачили положення чинного законодавства, щодо обов`язку у триденний строк письмово повідомити військову частину про зміну сімейного статусу (розлучений).

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та зупинено виконання рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 10 лютого 2017 року та ухвали апеляційного суду Тернопільської області від 30 березня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 м. Чорткова на посаді начальника автомобільної служби.

16 вересня 2014 року начальником автомобільної служби військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_1 командуванню військової частини подано рапорт на виплату грошової компенсації за піднайоми (найом) житла, у якому зазначено про утримання останнім квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

31 грудня 2014 року капітаном ОСОБА_1 командуванню військової частини подано рапорт на виплату грошової компенсації за піднайом (найом) житла, у якому вказано про утримання останнім квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі вказаних рапортів та наказів командира військової частини НОМЕР_1 капітану ОСОБА_1 протягом вересня 2014 року грудня 2015 року виплачено бюджетних коштів на загальну суму 17 082 грн.

Згідно акту позапланової виїзної ревізії фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01 вересня 2014 року по 30 вересня 2016 року № 08-22/03 та листа № 19-08-17-17/7400 від 11 листопада 2016 року начальника Управління Західного Офісу Держаудитслужби в Тернопільській області Держерука Є. Р. було встановлено, що капітану ОСОБА_1 було безпідставно виплачено військовою частиною НОМЕР_1 грошову компенсацію за піднайом житла в загальні сумі 17 082 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 734/3102/16-ц (провадження № 14-481цс18) зроблено висновок, що «у справі, що розглядається, позов пред`явлено військовою частиною до фізичної особи військовослужбовця про стягнення майнової шкоди, завданої ним під час проходження військової служби. Спірні правовідносини виникли у зв`язку із завданням відповідачем шкоди державі під час проходження публічної служби. З огляду на вищезазначені вимоги закону, указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, і питанням відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди, навіть якщо притягнення цієї особи до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди відбувається після її звільнення з військової служби. Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16, в якій зазначено про відступ від раніше висловленої правової позиції у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, від 03 жовтня 2018 року у справі № 755/2258/17 в аналогічних спорах».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 636/93/14-ц (провадження № 14-524цс18) зроблено висновок, що «у разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди. У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас встановлення правомірності дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця передбачене в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби. Аналогічні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 грудня 2018 року у справі № 11-892апп18 та від 12 грудня 2018 року в справі № 14-481цс18 і підстав для відступу від вказаної правової позиції не вбачається».

У справі, що переглядається, позов пред`явлено заступником військового прокурора Тернопільського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 до фізичної особи військовослужбовця про стягнення майнової шкоди, завданої ним під час проходження військової служби. Спірні правовідносини виникли у зв`язку із завданням відповідачем шкоди державі під час проходження публічної служби, а тому цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 256 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 414 порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Таким чином, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржені рішення скасуванню з закриттям провадження у справі, а тому підстави для поновлення виконання рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 10 лютого 2017 року та ухвали апеляційного суду Тернопільської області від 30 березня 2017 року відсутні.

Керуючись статтями 255, 256, 400, 409, 414, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 10 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 30 березня 2017 року скасувати.

Провадження у цивільній справі № 608/53/17 за позовом заступника військового прокурора Тернопільського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди закрити.

Повідомити Міністерство оборони України, військову частину НОМЕР_1 , що розгляд цієї справи віднесений до юрисдикції адміністративного суду.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 10 лютого 2017 року та ухвала апеляційного суду Тернопільської області від 30 березня 2017 року втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук