справа № 489/6271/18 провадження №2/489/282/19
РІШЕННЯ

Іменем України

27 червня 2019 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Коденко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою

встановив:

У жовтні 2018 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кузьміних І.М. звернулася до суду з позовом після уточнення якого остаточно просила встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши у володіння і користування позивачу ОСОБА_1 дві кімнати площею 12,3 та 10,3 кв.м, а відповідачу ОСОБА_2 залишити житлову кімнату площею 12,6 кв.м, вбудовану шафу 0,8 кв.м. Коридор площею 8,8 кв.м, кухню площею 4,9 кв.м, санвузол площею 3,5 кв.м, коридор площею 1,5 кв.м залишити в загальному користуванні.

Як на підставу позовних вимог вказала, що позивач є власником Ѕ частки спірної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Інша частина квартири належить відповідачу та останній чинить перешкоди позивачу в користуванні квартирою. У досудовому порядку визначити порядок користування квартирою не є можливим. Спірна квартира є трьохкімнатною, загальною площею 54,7 кв.м, житловою площею 40,6 кв.м (житлові кімнати 18,00 кв.м, 12,3 кв.м та 10,3 кв.м), коридор площею 5,6 кв.м, вбудована шафа площею 0,8 кв.м, кухня площею 4,6 кв.м, ванна площею 2,2 кв.м, вбиральня площею 0,9 кв.м.

Ухвалою суду від 13.11.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

У судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До суду надали письмові заяві в яких просили справу розглянути за їх відсутності.

Представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідач надав до суду відзив в якому просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що запропонований позивачем варіант встановлення порядку користування спірною квартирою не є справедливим, оскільки кімната, яку позивач просить виділити у його користування була зменшена за рахунок зносу та встановлення перестінків і поточного ремонту, що порушує його право власника володіти, користуватись та розпоряджатись належною йому часткою у спільному майні.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 07.02.2018 визнано квартиру АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку вказаної квартири в порядку поділу майна подружжя.

Згідно наданого представником позивача варіанту користування квартирою пропонується виділити позивачу ОСОБА_1 дві кімнати площею 12,3 та 10,3 кв.м, а відповідачу ОСОБА_2 залишити житлову кімнату площею 12,6 кв.м, вбудовану шафу 0,8 кв.м. Коридор площею 8,8 кв.м, кухню площею 4,9 кв.м, санвузол площею 3,5 кв.м, коридор площею 1,5 кв.м залишити в загальному користуванні.

У спростування зазначеного відповідач подав до суду відзив, у якому не погодився із запропонованим варіантом визначення порядку користування спірною квартирою, посилаючись на несправедливість такого порядку, враховуючи розмір його частки і незручність розподілу апартаментів квартири, у зв`язку із проведення поточного ремонту та суміщення перестінок, внаслідок чого житлова кімната з допоміжними приміщеннями, які підлягають виділенню у його користування, є значно меншими за площею ніж у позивача. Крім того, його житлова кімната є прохідною, що звужує його права як власника на володіння, користування та розпорядження належною йому часткою у спірному майні.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з частиною 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною часткою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

За правилами частини 3 статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Отже, право кожного із співвласників на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, передбачене частиною 3 статті 358 ЦК України.

Визначаючи порядок користування спірною квартирою у зазначений спосіб представник позивача виходив з того, що іншого варіанту визначення порядку користування квартирою фактично не існує, інші кімнати у користування відповідача виділені бути не можуть.

На підставі викладеного, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи, що визначений представником позивача порядок користування квартирою не є пропорційним часткам сторін та істотно погіршує житлові умови відповідача в порівнянні з умовами позивача, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з пунктом 15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;

відповідач ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Повний текст судового рішення складно 27.06.2019.

Суддя І.В.Коваленко