Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 755/6170/16-ц

провадження № 61-21247св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараш А. А., Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Київенерго»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва в складі судді Марцинкевич В. А. від 01 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва в складі суддів: Пікуль А. А., Гаращенка Д. Р., Левенця Б. Б., від 15 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (далі - Цивільний процесуальний кодекс України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ПАТ «Київенерго» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за електричну енергію спожиту з порушення правил користування електричною енергією.

Позов обґрунтовано тим, що 13 грудня 2013 року між ПАТ «Київенерго» та ОСОБА_1 було укладено договір про користування електричною енергією.

30 вересня 2013 року за адресою відповідача представниками ПАТ «Київенерго» були виявлені порушення, а саме: невідповідність пломб Держспоживстандарту, невідповідність тавра про повірку засобів обліку (фальсифікація пломб). На підставі виявленого порушення було складено акт про порушення № 23636.

У відповідності до вимог правил користування електричною енергією, 21 жовтня 2013 року та 28 листопада 2013 року відбулися засідання комісії з розгляду акту про порушення правил користування електричною енергією для населення. Комісією було проведено розрахунок вартості електроенергії, спожитої з порушенням Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (далі - ПКЕЕН), відповідно до п. 3.4 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики від 04 травня 2006 року № 562 (далі - Методика).

Сума заборгованості споживача становить 31 684,21 грн.

Посилаючись на те, що станом на 26 серпня 2015 року заборгованість споживачем ОСОБА_1 не погашена, позивач просив суд стягнути спірну заборгованість з відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 червня 2016 року позов ПАТ «Київенерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за електричну енергію спожиту з порушення правил користування електричною енергією задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Київенерго» заборгованість за не обліковану електроенергію у сумі 31 684,21 грн та зараховано на рахунок з спеціальним режимом використання № НОМЕР_1 у ГУ по м. Києву та Київській області ВАТ «Ощадбанк» МФО 322669 .

Стягнуто з ОСОБА_1 користь ПАТ «Київенерго» судовий збір в сумі 1 378 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що порушення відповідачем ПКЕЕН підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, а тому на останній лежить обов`язок відшкодувати позивачу шкоду, заподіяну не облікованим споживанням електроенергії, яку позивач обґрунтовано нарахував згідно Методики.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 червня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, на думку скаржника, не повно дослідили зібрані у справі докази та дійшли помилкових висновків про задоволення позову. Судами не враховано факт прострочення терміну повірки лічильника з боку позивача, через що, на думку скаржника, заборгованість не могла бути нарахована.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем електричної енергії, яку постачає ПАТ «Київенерго» за адресою: АДРЕСА_1.

30 вересня 2013 року за адресою боржника представниками ПАТ «Київенерго» були виявлені порушення: невідповідність пломб Держспоживстандарту, невідповідність тавра про повірку засобів обліку (фальсифікація пломб). На підставі виявленого порушення було складено акт про порушення № 23636.

Згідно з протоколами № 1768 від 21 жовтня 2013 року та № 700 від 28 листопада 2013 року комісією з розгляду актів встановлено, що акт № 23639 від 30 вересня 2013 року складено правомірно.

Комісією прийняте рішення провести нарахування згідно з пункту 3.4 та за формулою 3.1 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією.

Нарахована сума склала 31 684,21 грн.

Станом на 26 серпня 2015 року указана заборгованість відповідачем не погашена.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судове рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно зі статті 1 Закону України «Про електроенергетику» (далі - Закон) споживачами електроенергії є суб`єкти господарської діяльності та фізичні особи, які використовують енергію для власних потреб на підставі договорів про її продаж та купівлю.

Відповідно до статті 26 Закону споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та Правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України.

Споживач забезпечує в установленому законом порядку безперешкодний доступ відповідальних представників енергопостачальника, підприємства, яке здійснює передачу енергії, до власних енергетичних установок для здійснення контролю за рівнем споживання енергії, відключення та обмеження споживання відповідно до встановленого порядку, а також уповноважених осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в галузі електроенергетики, для здійснення державного енергетичного нагляду (контролю) за дотриманням вимог нормативно-правових актів, нормативних документів з питань технічної експлуатації електричних станцій і мереж, енергетичного обладнання і мереж суб`єктів електроенергетики та споживачів енергії в порядку, визначеному Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Відповідно до статті 27 Закону правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність.

Правопорушеннями в електроенергетиці є крадіжка електричної і теплової енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку; порушення правил користування енергією.

Правила користування електричною енергією для населення, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26 червня 1999 року, регулюють відносини між громадянами та енергопостачальниками, обов`язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності (пункт 1 ПКЕЕ).

Відповідно до пункту 37 ПКЕЕН енергопостачальник має право знімати показання відповідно до умов договору та проводити обстеження електроустановок споживачів щодо виявлення споживання електричної енергії поза приладами обліку; вимагати від споживача відшкодування збитків, завданих порушеннями, допущеними споживачем під час користування електричною енергією.

Пунктом 53 ПКЕЕН визначено, що у разі виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем ПКЕЕН, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та споживачем. Один примірник акта вручається споживачу, другий залишається у енергпостачальника. Споживач має право внести до акта свої зауваження.

Згідно з пунктом 3 Методики вартість необлікованої електричної енергії розраховується на підставі акта про порушення, який складається відповідно до передбаченої ПКЕЕН процедури та в разі виявлення зазначених у ній порушень.

Відповідно до пункту 3.1 Методики підставою для застосування її положень є виявлення, зокрема, таких порушень ПКЕЕН: 1) пошкодження або відсутності на приладах обліку пломб з відбитками тавр про повірку приладів обліку (за умови наявності акта про збереження пломб, складеного в порядку, установленому ПКЕЕН, або іншого документа, який підтверджує факт пломбування приладів обліку, та за умови втручання споживача в роботу приладів обліку); 2) пошкодження або відсутності пломб з відбитками тавр електропередавальної організації або індикаторів, установлених у місцях, указаних в акті про збереження пломб, складеному в порядку, установленому ПКЕЕ, або в іншому документі, який підтверджує факт пломбування приладів обліку, установлення індикаторів та передачу на збереження приладів обліку електричної енергії, відповідних пломб та індикаторів.

Пунктом 42 ПКЕЕН встановлено обов`язок споживача електричної енергії дотримуватись вимог нормативно-технічних документів та договору, забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та побутових електроприладів, збереження приладів обліку і пломб на них.

Відповідальність за збереження приладів обліку та пломб на них несе споживач (пункт 11 ПКЕЕН).

Отже, при доведеності факту порушення пломб за підпунктом 2 пункту 3.1 Методики, доведення можливості позаоблікового споживання електроенергії чи втручання в роботу розрахункового засобу обліку є необов`язковим, оскільки спеціальними нормативними актами в галузі електроенергетики, зокрема вищенаведеними нормами Закону України «Про електроенергетику», ПКЕЕН та Методики передбачено проведення донарахування не в разі позаоблікового споживання при порушенні пломб, а саме за порушення пломб.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної та юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 317/2591/15-ц (касаційне провадження № 61-47671св18).

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що споживачем порушено Правила користування електричною енергією для населення та врахувавши, що акт про порушення № 23636 від 30 вересня 2013 року складено представниками ПАТ «Київенерго» у відповідності до вимог пункту 53 ПКЕЕН, а розрахунок здійснено відповідно до Методики, і розмір завданих відповідачем збитків за наслідками відповідної експертизи визначено правильно, суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову ПАТ «Київенерго» у даній справі.

Доводи касаційної скарги щодо незаконності оскаржених судових рішень спростовуються змістом акту про порушення № 23636 від 30 вересня 2013 року та іншими матеріалами справи, а також обґрунтованими висновками судів першої та апеляційної інстанції про порушення споживачем Правил користування електричною енергією для населення.

Доводи касаційної скарги про те, що судами не враховано факт прострочення терміну повірки лічильника з боку позивача не містять підстав для скасування оскаржених рішень, оскільки пропуск терміну такої повірки не впливає на правильність висновків щодо наявності порушень ПКЕЕ та не пов`язано з виникненням таких порушень, про що зазначено в указаній вищепостанові Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 317/2591/15-ц (касаційне провадження № 61-47671св18).

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень, особливо судами вищих інстанцій, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди із висновками судів та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 409, 410, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

С. П. Штелик