Справа № 182/4549/19
Провадження № 2-з/0182/2/2019
У Х В А Л А

Іменем України

04.07.2019 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Рунчевої О.В.

секретаря Нагаєвої Н.О.

розглянувши заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

03 липня 2019 року до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла вищевказана заява.

В заяві про забезпечення позову заявники зазначили, що до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області подається позов про визнання недійсними правочинів, а саме: протокол загальних зборів співвласників приватного підприємства "Міком" № 3/15 від 21.10.2015 року, акт приймання-передачі майна приватного підприємства "Міком" № б/н від 23.10.2015 року, договір купівлі-продажу № 946 від 19.06.2018 року посвідченого приватним нотаріусом Ковтюх Анною Володимирівною Нікопольського міського нотаріального округу, скасування державної реєстрації юридичної особи.

В заяві заявники просять суд застосувати заходи забезпечення позову шляхом:

- заборонити вчинення державним реєстратором Нікопольської міської ради реєстраційних дій щодо припинення приватного підприємства "Міком" ( місцезнаходження юридичної особи: 53200, м. Нікополь, вул. Чехова, буд. 42, ) до вирішення цивільної справи по суті й набрання судовим рішенням законної сили;

- заборонити в межах зведеного виконавчого провадження № 57654654 Нікопольському міському відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вчиняти дії щодо повернення виконавчих документів стягувачу - ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог заявники посилаються на те, що на виконанні Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебувало з 10.11.2016 року по 07.11.2018 року зведене ВП № 53151230 про стягнення з приватного підприємтсва "Міком", на його користь заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпостку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Боржник з 19.07.2018 року знаходиться в стадії припинення. Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо юридичну особу - боржника припинено.

Крім того, існує загроза повернення заявнику Нікопольским МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області виконавчих документів у звязку з відсутністю майна у боржника на яке може бути звернено стягнення згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 Закона України "Про виконавче провадження".

У звязку з наведеними обставинами, просять суд задовольнити заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України,суд за заявою учасника справи має право вжити передбаченихстаттею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України,забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно дост. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд бере до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н.проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову № 9 від 22.12.2006 (з відповідними змінами від 12.06.2009) визначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Проаналізувавши доводи, заяву про забезпечення позову, дослідивши додані до заяви письмові матеріалів, суд вважає, що належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами заява про забезпечення позову не обґрунтована і базується лише на власних міркуваннях та припущеннях заявників.

Враховуючи вищевикладене, у суду немає достатніх підстав для задоволення заяви та вжиття заходів забезпечення позову, а тому заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення, або отримання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О. В. Рунчева