Справа № 749/292/19
Номер провадження 2/749/164/19
"10" липня 2019 р. м. Сновськ
Щорський районний суд Чернігівської області в складі:
головуючої судді - Шаповал З.О.
з участю секретаря Михалевич М.В.
представника позивача-адвоката Хоминської О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сновськ цивільну справу №749/292/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями, -
21.03.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги мотивує тим, що 28.08.1976 року позивача уклала шлюб з ОСОБА_4 . Від названого шлюбу вони мають дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , які вже повнолітні. Під час шлюбу позивач з чоловіком придбали будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .Сімейне життя не склалося у зв`язку з чим шлюб між ними був розірваний 20.02.2009 року. Після розірвання шлюбу чоловік залишив позивачу з дітьми названий житловий будинок та виїхав на інше місце проживання за межами Сновського району. 08.09.2018 ІНФОРМАЦІЯ_1 колишній чоловік позивачки помер. Про смерть останнього позивача дізналась від голови Новоборовицької сільської ради. Виявилось, що колишній чоловік позивачки був вдруге одружений на відповідачці і його дружина на адресу сільської ради надіслала оригінал свідоцтва про смерть ОСОБА_4 та свідоцтво про їх одруження з проханням надати характеристики будинку. Таким чином позивачка дізналась про те, що її колишній чоловік помер та був вдруге одружений. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина. Першою з заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_3 . До нотаріальної контори також звернулись діти позивача, син відмовився від прийняття спадщини на користь сестри ОСОБА_2 . Під час консультації з нотаріусам останній пояснив позивачці, що вона має право на Ѕ частину названого будинку, оскільки останній придбаний в період шлюбу. Зазначене стало підставою звернення до суду з вказаним позовом, адже з 1986 року позивачка проживає у спірному будинку, утримує його, по копійці відкладали разом з чоловіком кошти на його придбання. Наголошує на тому, що названий будинок є її єдиним житлом.
У судове засідання позивач не з`явилась про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
У судовому засіданні представник позивача-адвокат Хоминська О.С. позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні.
Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні відсутня, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає.
Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні відсутня до суду надала заяву відповідно до якої просить справу розглянути без її участі. До суду надала пояснення відповідно до яких позовні вимоги не визнає, оскільки спірний будинок ОСОБА_4 придбав за власні кошти, які він заробив до одруження з позивачкою на півночі СРСР.
Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що 28.08.1976 року ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_4 , який був зареєстрованим Береговою сільською радою м. Феодосії Автономної Республіки Крим, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 (а.с.8).
Від подружнього життя вони мають спільних дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які вже повнолітні (а.с.10,11).
У період шлюбу, 15.10.1992 року ОСОБА_4 придбав будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 15 жовтня 1992 року, який зареєстровано в реєстрі за номером 20 (а.с.12).
20.02.2009 року шлюб між позивачем та ОСОБА_4 було розірвано (а.с.9).
28.11.2014 року ОСОБА_4 вклав шлюб з ОСОБА_3 , який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1879 (а.с.49).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.13).
Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно.
25.01.2019 року ОСОБА_3 звернулась до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.89), внаслідок чого заведено спадкову справу №84/2019 (а.с.88-120).
11.03.2019 року ОСОБА_2 звернулась до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.104).
11.03.2019 року ОСОБА_5 звернувся до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь своєї сестри ОСОБА_2 (а.с.108).
З наведеного вбачається на спадкове майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 претендує два спадкоємці за законом першої черги дружина ОСОБА_3 та донька ОСОБА_2 , а тому відповідачами у такій справі повинні бути саме останні.
Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч.3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ст. 370 Цивільного кодексу України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу сторони справи на власний розсуд розпоряджаються наданими їм законом правами та обов`язками щодо предмета спору (стаття 13 ЦПК України ), а суд на засадах змагальності сторін може лише сприяти учасникам процесу в реалізації таких прав та виконанню обов`язків, ураховуючи при цьому принципи справедливості та рівності учасників процесу перед законом та судом.
Відповідно до частин першої та другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Матеріали справи не містять доказів в підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_4 придбав будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 за особисті кошти, а факт праці останнього на півночі СРСР, як про це вказує відповідачка ОСОБА_3 не свідчить про придбання названого будинку за власні кошти, враховуючи вимоги ст. 60 Сімейного кодексу України.
Отже, дійсно враховуючи вимоги ст.. 60,70 Сімейного кодексу України, ч.3 ст. 368, ст.. 370 Цивільного кодексу України позивач має право на половину спільно нажитого майна під час шлюбу з ОСОБА_4 , а саме на Ѕ частину будинку АДРЕСА_2 , а тому позов обґрунтований та підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги - задовольнити.
Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_3 , визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_3 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його (проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Щорський районний суд Чернігівської області.

Повний текст рішення складено 11.07.2019 року.

Суддя З.О.Шаповал