П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 310/7118/15-ц

провадження № 61-18936 св 18

Верховний суд у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М. (суддя-доповідач),

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2015 року в складі судді Петягіна В. В. та рішення апеляційного суду Запорізької області від 30 березня 2017 року в складі колегії суддів: Маловічко С. В., Кочеткової І. В., Сапс О. В., та касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 06 березня 2017 року в складі судді: Маловічко С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 2955237,51 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом - 2508752,27 грн, сума заборгованості за відсотками - 348367,24 грн, пеня - 92474,29 грн, 3% від простроченої заборгованості за кредитом - 361,92 грн, 3% від простроченої заборгованості за відсотками - 5281,78 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 06 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 123000,00 доларів США зі сплатою 11,9 % річних за користування кредитом на строк до 05 травня 2038 року.

Виконання Позичальником зобов`язань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 договору поруки від 06 травня 2008 року.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого АТ «Дельта Банк» набуло права вимоги, зокрема й за цими договорами, а тому є новим кредитором.

Оскільки позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, банк має право вимагати дострокового повернення кредитів, сплати нарахованих процентів за користування ними, відшкодування збитків, заподіяних банку через невиконання позичальником умов кредитного договору, тому й звернувся з позовом про стягнення всієї суми боргу достроково.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 949 593,80 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом - 2 508 752,27 грн; сума заборгованості за відсотками - 348 367,24 грн; пеня - 92 474,29 грн, а також витрати, пов`язані з розміщенням оголошення у пресі про виклик відповідачів до суду у сумі 420 грн. В решті позову до ОСОБА_3 та в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 листопада 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , про перегляд заочного рішення відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з доведеності розміру заборгованості перед банком за кредитним договором та наявність у банку підстав для дострокового повернення кредиту, а також повноважень ПАТ «Дельта Банк» як правонаступника права вимоги. Відмовляючи в позові в частині стягнення 3% від простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 361,92 грн та 3% від простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 5281,78 грн, суд виходив з того, що такі вимоги не відповідають положенням статті 61 Конституції України та частини другої статті 625 ЦК України. Відмовляючи в задоволенні позову до ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що законом не передбачено, що без згоди поручителя, проводиться зміна кредитора, а тому підстав для задоволення вимог до поручителя немає, так як договір поруки не був укладений між поручителем та новим кредитором.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 6 березня 2017 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Дельта Банк» на заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2015 року відмовлено.

Відмовляючи банку у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що копію заочного рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2015 року банк отримав 28 грудня 2015 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, отже, останнім днем звернення до суду з апеляційною скаргою на вказане судове рішення є 08 січня 2016 року. Проте, з апеляційною скаргою на заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2015 року Банк звернувся лише 13 лютого 2017 року, більше ніж через рік після отримання судового рішення.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 30 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2015 року у цій справі змінено в частині розміру стягнутої заборгованості, виключивши пеню в сумі 92 474,29 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 2 863 763, 22 грн, у тому числі основна заборгованість - 2 508 752,27 грн, заборгованість за відсотками - 348 367,24 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачена заборона на час проведення антитерористичної операції нарахування пені/штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилась антитерористична операція. Оскільки ОСОБА_3 був зареєстрований у м. Торез, який віднесено до таких населених пунктів, ПАТ «Дельта Банк» на вказане уваги не звернув та безпідставно нарахував пеню в сумі 92 474,29 у період з 14 квітня 2014 року до 20 липня 2015 року, тобто під час дії заборони, встановленої статтею 2 зазначеного Закону.

В частині відмови в позові ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 це рішення судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У поданій касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просило скасувати заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 06 березня 2017 року й ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 30 березня 2017 року банком не оскаржувалось.

ОСОБА_1 також подав касаційну скаргу, в якій просив скасувати заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 30 березня 2017 року й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року відмовлено уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирову Владиславу Володимировичу у відкритті касаційного провадження в частині оскарження заочного рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2015 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 і витребувано цивільну справу № 310/7118/15-ц з Бердянського міськрайонного суду Запорізької області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 06 березня 2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 серпня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи касаційної скарги ПАТ «Дельта Банк»

Касаційна скарга банка мотивована тим, що заочне рішення суду першої інстанції ухвалено без участі представника Банку, а копію повного тексту оскаржуваного рішення Банк до теперішнього часу так і не отримав. У зв`язку з тим, що АТ «Дельта Банк» знаходиться у стадії ліквідації, в банку відбуваються постійні кадрові зміни. Так, на момент винесення заочного рішення, відповідальним співробітником по Запорізькій області, який супроводжував вищезазначену справу був ОСОБА_5 , який 17 травня 2016 року звільнений з посади юрисконсульта. Наступний відповідальний співробітник ОСОБА_6 був звільнений із займаної посади 30 листопада 2016 року. Про існування заочного рішення банку стало відомо з єдиного державного реєстру судових рішень лише 10 лютого 2017 року після запиту керівництва.

Також банк вказує на те, що за договором купівлі-продажу прав вимоги АТ «Дельта Банк» набуло права вимоги не лише за кредитним, а й забезпечувальним договором, яким і є договір поруки, а тому висновки суду про відмову в позові до поручителя є неправомірними.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 .

В своїй касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що судові рішення ухвалені судами з порушенням норм процесуального права, оскільки він не брав участь у судових засіданнях через неналежне повідомлення про час та місце проведення судового засідання. Крім того, заявник вважає, що під час розгляду справи суди неповно та не об`єктивно дослідили матеріали справи в частині, що стосується незаконного збільшення позивачем розміру відсоткової ставки.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

6 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, зі змінами та доповненнями від 09 грудня 2009 року, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 123 000 долари США зі сплатою 11,9 % річних за користування кредитом на строк до 5 травня 2038 року.

На забезпечення взятих на себе позичальником зобов`язань за кредитним договором того ж дня між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укаледно договір поруки, зі змінами та доповненнями від 09 грудня 2009 року, згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором у тому ж обсязі, що і у боржника.

Сторони в договорі погодили, що починаючи з 10 січня 2010 року позичальник здійснює погашення кредиту та сплачує проценти за період користування кредитом шляхом здійснення ануїтентних платежів в сумі 1200,19 доларів США у чітко встановлений договором строк - 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, АТ «Сведбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) за визначеними в цих договорах зобов`язаннями, зокрема, за кредитним договором з ОСОБА_3 та договором поруки з ОСОБА_2 .

Суди установили, що через неналежне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору у нього утворилась прострочена заборгованість за тілом кредиту в сумі 1040,49 доларів США, що в еквіваленті становить 22 906,31 грн, та за відсотками - 15 824,14 доларів США, що еквівалентно 348 367,24 грн, тому банком було прийнято рішення про дострокове стягнення всієї суми кредиту.

Загальна сума заборгованості за кредитом становить 2 955 237,51 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом - 2 508 752,27 грн; сума заборгованості за відсотками - 348 367,24 грн та пеня - 92 474,29 грн.

Також суд апеляційної інстанції установив, що на час ухвалення судом заочного рішення 22 грудня 2015 року відповідач ОСОБА_3 був зареєстрований у АДРЕСА_1 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи обох касаційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

І. Щодо касаційної скарги ПАТ «Дельта Банк»

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення оскарженої ухвали) Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Згідно із частиною третьою статті 297 цього Кодексу апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження (абзац другий цієї ж частини статті 297).

У справі, що є предметом перегляду, суд апеляційної інстанції зазначив, що банк направив поштою апеляційну скаргу разом з клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вищезазначеного рішення суду першої інстанції, в якому зазначав, що рішення суду першої інстанції ухвалено без участі представника банку, копію повного тексту оскаржуваного рішення банк до часу звернення зі скаргою так і не отримав, а про існування вказаного рішення суду йому стало відомо лише 10 лютого 2017 року з Єдиного державного реєстру судових рішень після запиту керівництва, тому просив поновити строк на апеляційне оскарження.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року зазначені в клопотанні обставини визнані судом неповажними, апеляційну скаргу банку залишено без руху, надано строк п`ять днів з моменту отримання копії ухвали суду для зазначення, зокрема, інших поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження.

1 березня 2017 року банк подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2015 року із зазначенням тих самих причин, які вже визнавались неповажними при первісному вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

При цьому додав, що у зв`язку з тим, що АТ «Дельта Банк» знаходиться у стадії ліквідації, в банку відбуваються постійні кадрові зміни. Відповідальний співробітник по Запорізькій області, який супроводжував вищезазначену справу ОСОБА_5 звільнений з посади юрисконсульта, наступний відповідальний співробітник - ОСОБА_6 також був звільнений із займаної посади 30 листопада 2016 року, тому отримати будь-які пояснення з приводу вищезазначеної справи на теперішній час не має можливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 №475/97- ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Згідно з усталеною практикою, викладеною в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справа «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (справа "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року).

Установивши, що копію заочного рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2015 року, яке було предметом оскарження, ПАТ «Дельта Банк» отримало 28 грудня 2015 року, а отже зазначені в заяві обставини суперечить матеріалам справи, суд апеляційної інстанції дійшов правильних висновків, що банк пропустив строк на апеляційне оскарження рішення місцевого суду та не надав належних доказів на підтвердження існування поважних причин такого пропуску, та обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Касаційна скарга ПАТ «Дельта Банк» не містить інших доводів, ніж апеляційна скарга, і доводи банку про те, що вони дізналися про оскаржуване рішення суду першої інстанції лише 10 лютого 2017 року після запиту керівництва до ЄДРСР свого підтвердження не знайшли, оскільки оскаржуване судове рішення було надіслано до Єдиного державного реєстру судом першої інстанції 22 грудня 2015 року, зареєстровано - 23 грудня 2015 року, а оприлюднено - 27 грудня 2015 року, що свідчить про можливість дізнатися результат розгляду справи, про яку заявнику було відомо, та подати апеляційну скаргу раніше, ніж через рік.

Таким чином, аргументи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують і на законність судового рішення не впливають, а тому ухвала Запорізького апеляційного суду від 6 березня 2017 року підлягає залишенню без змін.

ІІ. Щодо касаційної скарги ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків (стаття 611 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Встановивши, що погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами кредитного договору визначено місяцями, у зв`язку з порушенням боржником строків повернення кредиту (несплатою ануїтентного платежу) та виникненням заборгованості за кредитним договором, суди першої та апеляційної інстанцій зробили правильний висновок, що банк використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України, а також пунктом 6.1 кредитного договору право, звернувшись до суду із вказаним позовом про дострокове стягнення усієї суми заборгованості, включаючи кредит, проценти за користування кредитними коштами.

Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо відмови в задоволенні вимог банку про стягнення пені, виходячи з такого.

Відповідно до статті 2 Закону України від 2 вересня 2014 року

№ 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» у редакції, чинній на момент розгляду справи в суді, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Отже, при обчисленні розміру стягуваної заборгованості за кредитними договорами з громадян України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, суди повинні враховувати вимоги статі 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 13 березня 2017 року в справі № 6-2879цс16.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема порушення засад рівності сторін у справі через розгляд справи за відсутності відповідача не впливають на правильність постановленого судами рішення, оскільки апеляційним судом дотримано засад рівності сторін у справі, зокрема щодо надання їм можливості обґрунтувати свої доводи і заперечення.

Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності відповідачів не призвів до неправильного встановлення обставин справи та її вирішення, апеляційний суд, встановивши допущену судом першої інстанції помилку, що полягала у стягненні з відповідача пені, обґрунтовано виправив її.

Доводи щодо неповного дослідження матеріалів справи в частині, що стосується незаконного збільшення позивачем розміру відсоткової ставки також не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідач мав можливість в суді апеляційної інстанції надати свій контррозрахунок заборгованості за відсотками, чого відповідач під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не зробив, і в касаційній скарзі відповідач також не наводить у чому саме полягає неправильність розрахунків банку та яка підвищена відсоткова ставка була застосована.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів Касаційного цивільного суду, вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення апеляційної інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 141, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 06 березня 2017 року залишити без змін.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2015 року та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 30 березня 2017 року залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 30 березня 2017 року та заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2015 року в незміненій апеляційним судом частині залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. М. Сімоненко

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик