Єдиний унікальний номер 243/5215/18 Номер провадження 22-ц/804/109/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Соломахи Л.І.,

за участю секретаря Самойленко Г.В.,

представника відповідача Луньова В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2018 року в справі номер 243/5215/18, ухваленого судом у складі головуючого судді Хаустової Т.А. у місті Слов`янську Донецької області, повний текст судового рішення складений 13 вересня 2018 року, за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2018 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ПАТ «Концерн Стирол» про стягнення заборгованості по заробітній платі, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 27 листопада 2017 року його було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з ПАТ «Концерн Стирол» у зв`язку з скороченням штату.

З січня 2017 року позивач не отримував заробітну плату, в зв`язку з чим утворилась заборгованість по заробітній платі в сумі 41199,82 грн, а саме: за січень 2017 року 6921,60 грн, за лютий 2017 року 5191,20 грн, за березень 2017 року 4147,11 грн, за квітень 2017 року 2922,60 грн, за травень 2017 року 3244,82 грн, за червень 2017 року 3244,82 грн, за липень 2017 року 3428,49 грн, за серпень 2017 року 3571,35 грн, за вересень 2017 року 3428,49 грн, за листопад 2017 року 5099,34 грн, що підтверджується Індивідуальними відомостями по формі ОК-5 з Пенсійного Фонду України, з яких видно помісячне нарахування йому заробітної плати.

Вказана заборгованість по заробітній платі в сумі 41199,82 грн не була виплачена на день звільнення. Доказом цього факту є виписка з його банківського карткового зарплатного рахунку № НОМЕР_1 НОМЕР_2 України, куди відповідач перераховував заробітну плату в той час.

Просив суд стягнути з відповідача ПАТ «Концерн Стирол» на його користь заборгованість по заробітній платі: за січень 2017 року в розмірі 6921,60 грн, за лютий 2017 року 5191,20 грн, за березень 2017 року 4147,11 грн, за квітень 2017 року 2922,60 грн, за травень 2017 року 3244,82 грн, за червень 2017 року 3244,82 грн, за липень 2017 року 3428,49 грн, за серпень 2017 року 3571,35 грн, за вересень 2017 року 3428,49 грн, за листопад 2017 року 5099,34 грн, а всього 41199,82 грн.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд скасувати рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2018 року та постановити нове рішення, яким стягнути з ПАТ «Концерн Стирол» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за січень 2017 року в розмірі 6921,60 грн, за лютий 2017 року 5191,20 грн, за березень 2017 року 4147,11 грн, за квітень 2017 року 2922,60 грн, за травень 2017 року 3244,82 грн, за червень 2017 року 3244,82 грн, за липень 2017 року 3428,49 грн, за серпень 2017 року 3571,35 грн, за вересень 2017 року 3428,49 грн, за листопад 2017 року 5099,34 грн, а всього 41199,82 грн.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм процесуального та матеріального права. Обставини справи з`ясовані неповно, що відповідно до ч. 4 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення, оскільки суд не захистив права позивача у сфері трудових відносин.

Вважає, що наявність висновку Торгово-промислової палати України від 28 листопада 2017 року №3799/2/21-10.2 не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності по виплаті заробітної плати, оскільки Кодексом Законів про працю України не передбачено звільнення роботодавця на підставі такого висновку.

Посилаючись на правові висновки Верховного суду України, вважає, що наявність форс-мажорних обставин не звільняє підприємство від виплати працівникові заробітної плати, оскільки вона виплачується незалежно від вини роботодавця. Висновок Торгово-промислової палати України від 28 листопада 2017 року №3799/2/21-10.2 не є сертифікатом у відповідності до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні».

Суд першої інстанції ухвалив рішення на припущеннях, що відповідачем виплачені суми нарахованої заробітної плати за 2017 рік. В матеріалах справи відсутні докази виплати позивачу таких сум.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Концерн Стирол» просить апеляційний суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2018 року залишити без змін (а.с. 144-149, 177-186, том 1).

Зазначив, що з травня 2014 року і до січня 2017 року працівникам, які знаходились в м. Горлівці та не мали можливості працювати на зупиненому виробництві, виплачувалась допомога, але з січня 2017 року у зв`язку з погіршенням фінансового стану підприємства внаслідок проведення Антитерористичної операції, підприємство не мало змоги виплачувати працівникам, які не переїхали на підконтрольну територію і залишились у місті Горлівці, цю допомогу.

Наказом адміністрації ПАТ «Концерн Стирол» №28/5 від 21.05.2018 року розпочато проведення інвентаризації фактично відпрацьованого часу робіт працівників в період з 01.01.2017 року по 31.07.2018 року. При проведенні вказаної інвентаризації встановлено, що у вказаний позивачем період часу, заявник апеляційної скарги не виконував та не міг виконувати роботи на зупиненому і незаконно відібраному у відповідача підприємстві. Крім того, була скоригована сума нарахувань та встановлено і зафіксовано, що ніякої заборгованості по заробітній платі не існує.

Вважає доводи позивача про видачу наказу «Про встановлення простою» на ПАТ «Концерн Стирол» з оплатою простою необґрунтованими, оскільки такі доводи ґрунтуються на припущеннях та не відповідають раніше наданій ним інформації.

Відповідач не погоджується з висновками позивача стосовно того, що висновок Торгово-промислової палати України не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності по виплаті заробітної плати, оскільки цим висновком підтверджується відсутність вини ПАТ «Концерн Стирол» з невиплати заробітної плати, що передбачено ст. 116, 117 КЗпП України.

Індивідуальні відомості про застраховану особу з системи персоніфікованого обліку (форма ОК-5) формуються на підставі даних про застраховану особу, а не власноруч створених органом ПФУ, а отже, оскаржувати дані відомості та дії органу Пенсійного фонду України у загально судовому порядку є некоректним, оскільки не вбачає в собі належних правових підстав.

Представник відповідача Луньов В.О. в судовому засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу не визнав, просив відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, повідомлений про розгляд справи шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень (а.с. 91, том 2).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю позивача.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 працював у ПАТ «Концерн Стирол» з 9 грудня 2010 року і звільнений 27 листопада 2017 року за скороченням штату, на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України (а.с. 5-7, том 1).

З Індивідуальних відомостей про застраховану особу за 2017 рік, наданих 01.06.2018 року ОСОБА_1 , вбачається що він працював на ПАТ «Концерн Стирол», відносно нього в Пенсійному фонді України містяться наступні відомості: сума заробітку для нарахування пенсії, кількість днів стажу в місяці, позначка про сплату страхових внесків. За спірний період січень 2017 року 31 день 6921,60 грн, за лютий 2017 року 28 днів 5191,20 грн, за березень 2017 року 31 день 4147,11 грн, за квітень 2017 року 30 днів 2922,60 грн, за травень 2017 року 31 день 3244,82 грн, за червень 2017 року 30 днів 3244,82 грн, за липень 2017 року 31 день 3428,49 грн, за серпень 2017 року 31 день 3571,35 грн, за вересень 2017 року 30 днів 3428,49 грн, за листопад 2017 року 27 днів 5099,34 грн, а всього сума заробітку для нарахування пенсії становить 41199,82 грн (а.с. 8, 9, том 1).

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань №0000891 від 15 травня 2018 року правоохоронними органами відкрито кримінальне провадження за фактом захоплення приміщень та майна ПрАТ «Концерн Стирол» у червні 2014 року невстановленими озброєними особами за повідомленням ПрАТ «Концерн Стирол» від 28 квітня 2018 року (а.с. 35, том 1).

З Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України від 28 листопада 2017 року №3799/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні(звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) вбачається, що настання обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Донецької області та здійснення у зв`язку із цим антитерористичної операції). Із фактичним захопленням з квітня 2014 року (дати фактичного захоплення невстановленими озброєними особами виробничих та адміністративно-інформаційних потужностей підприємства) ПрАТ «Концерн Стирол» відповідач, у тому числі, фактично втратив доступ до первинних документів, на підставі яких має здійснюватися розрахунок сум заробітної плати, відпускних та ін., що підлягають до виплати на користь робітників, як поточних виплат, так і виплат у день звільнення, та, будучи позбавленим можливості користуватися своїми коштами, здійснювати відповідні виплати, також відповідач втратив доступ до трудових книжок своїх працівників. Втратою можливості ведення нормальної господарської діяльності на виробничих потужностях ПрАТ «Концерн Стирол», що знаходиться у м. Горлівка, вул. Горлівської дивізії, 10, внаслідок впливу дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) фактично позбавлене можливості виконати обов`язок, передбачений законодавством України про працю, зокрема ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 83 і ст. 116 КЗпП України (а.с. 36-48, том 1).

Відповідно до наказу ПАТ «Концерн Стирол» №134/1 від 15 квітня 2014 року «Про зупинення виробництва на усіх структурних підрозділах концерну» завершено розпочаті технологічні процеси за умови зменшення до мінімуму виходів на роботу співробітників підприємства. Наказ прийнято внаслідок нестабільної та небезпечної ситуації, яка склалася внаслідок проведення бойових дій на території міста Горлівки Донецької області (а.с. 49, том 1).

Зі Статуту Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» (нова редакція), який затверджений рішенням позачергових загальних зборів акціонерів ПрАТ «Концерн Стирол» протокол №32 від 30 серпня 2018 року видно, що найменування Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол» змінено на Приватне акціонерне товариство «Концерн Стирол» у зв`язку зі зміною типу товариства з Публічного акціонерного товариства на Приватне акціонерне товариство (а.с. 155-174, том 1).

Згідно наказу ПрАТ «Концерн Стирол» від 21 травня 2018 року №38/5 «Про проведення інвентаризації» з метою актуалізації фактичних витрат по розрахункам з працівниками призначена робоча інвентаризаційна комісія для проведення інвентаризації (а.с. 152, том 1).

Наказом ПрАТ «Концерн Стирол» від 22 серпня 2018 року №64 «Про внесення змін до наказу №38/5 від 21.05.2018 року» строки проведення інвентаризації змінено до 31.10.2018 року та зобов`язано комісію результати інвентаризації надати до бухгалтерії до 31.10.2018 року (а.с. 154, том 1).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності вини відповідача у порушенні вимог ст. 115 КЗпП України перед позивачем, який звільнений в період встановлення обставин непереборної сили.

З таким висновком суду повністю погодитися не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та нормам закону.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014 на території Донецької та Луганської областей розпочато антитерористичну операцію.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України №1275-р від 2 грудня 2015 року, яким затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, місто Горлівка Донецької області належить до населених пунктів, в яких здійснювалася антитерористична операція.

Місто Горлівка Донецької області згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року №1085-р віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України» від 15 березня 2017 року №62/2017 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», згідно якого тимчасово, до реалізації пунктів 1 і 2 Мінського «Комплексу заходів» від 12 лютого 2015 року, а також до повернення захоплених підприємств до функціонування згідно із законодавством України, припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей.

Зупинення господарської діяльності ПрАТ «Концерн Стирол» є вимушеним заходом, зумовленим запобіганням виникненню техногенної та екологічної катастрофи через потенційну загрозу проведення терористичних актів на території Донецької області, у тому числі міста Горлівка, а також фізичною неможливістю ведення виробничої діяльності через перебування під контролем незаконних збройних формувань його виробничих потужностей з квітня 2014 року і по цей час.

Втратою можливості ведення нормальної господарської діяльності на виробничих потужностях ПрАТ «Концерн Стирол» внаслідок впливу дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) фактично ПрАТ «Концерн Стирол» позбавлено можливості виконати обов`язок, передбачений законодавством України про працю, зокрема: частиною 1 статті 47, частиною 1 статті 83 і статтею 116 КЗпП України, а саме: провести розрахунок з кожним звільненим працівником у день звільнення.

Відповідно до Закону України від 2 грудня 1997 року №671/97-ВР «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Відповідно до пункту 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), який затверджений рішенням Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 року № 44(5), сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - документ установленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку про доведеність того, що ПрАТ «Концерн Стирол» з квітня 2014 року господарську діяльність не здійснює у зв`язку із дією обставин непереборної сили, які встановлені для ПрАТ «Концерн Стирол» компетентним суб`єктом та у спосіб, передбачений законом.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Стаття 4 КЗпП України кореспондується з ч. 1 ст. 9 ЦК України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема трудових, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової шкоди положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та

визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

За статтею 622 ЦК України боржник, який сплатив неустойку і відшкодував збитки, завдані порушенням зобов`язання, не звільняється від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Законом України від 2 вересня 2014 року №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Проте, заробітна плата, в тому числі оплата за час простою (стаття 113 КЗпП), не є відповідальністю за порушення строків виплати заробітної плати.

Відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні встановлена статтею 117 КЗпП України, згідно якої підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника.

Отже настання обставин непереборної сили звільняє від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, якою у спірних правовідносинах є стаття 117 КЗпП України, проте не є підставою звільнення від виконання зобов`язання в натурі - виплати заробітної плати за фактично виконану роботу, в тому числі оплата за час простою.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2159цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-364цс16, від 11 травня 2016 року у справі № 6-383цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-948цс16, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Судом першої інстанції правильно враховано, що форс-мажорні обставини, які для ПрАТ «Концерн Стирол» засвідчені Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України №3799/2/21-10.2 від 28 листопада 2017 року, свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати працівникам належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

Проте жодним нормативним актом про працю не передбачено звільнення роботодавця від виплати заборгованості по заробітній платі, про що обґрунтовано зазначає позивач в апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до статті 115 КЗпП України, статті 24 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи

днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Закон України від 2 вересня 2014 року №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не скасовує обов`язків роботодавця, визначених статтею 115 КЗпП України.

За змістом пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 3 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року №137-V «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)», усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.

Тому, роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано, що забезпечує реалізацію одного із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці.

Позивачем суду першої інстанції надано Індивідуальні відомості про застраховану особу з системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України за формою ОК-5 від 01.06.2018 року, згідно яких заробітна плата позивача, який працював в ПрАТ «Концерн Стирол», для нарахування пенсії за 2017 рік становила: січень 2017 року 31 день 6921,60 грн, за лютий 2017 року 28 днів 5191,20 грн, за березень 2017 року 31 день 4147,11 грн, за квітень 2017 року - 30 днів 2922,60 грн, за травень 2017 року - 31 день 3244,82 грн, за червень 2017 року 30 днів 3244,82 грн, за липень 2017 року 31 день 3428,49 грн, за серпень 2017 року 31 день 3571,35 грн, за вересень 2017 року 30 днів 3428,49 грн, за жовтень 2017 року 0 днів 0,00 грн, за листопад 27 днів 5099,34 грн, за грудень 2017 року 0 днів 0,00 грн (а.с. 9, том 1).

Заперечуючи проти наданих позивачем на підтвердження своїх позовних вимог Індивідуальних відомостей про застраховану особу, які сформовані станом на 01.06.2018 року, відповідач подав до суду апеляційної інстанції клопотання про витребування доказів, в якому посилався на те, що ним до органів Державної фіскальної служби України направлено відкориговані відомості про нарахування заробітної плати застрахованій особі (позивачу по справі), згідно яких нарахування заробітної плати у спірний період відсутні.

Таке клопотання відповідач обґрунтував тим, що в суді першої інстанції його представник не приймав участі в судових засіданнях, а коригування було здійснено після інвентаризації, та результати якої стали відомі після ухвалення судового рішення.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 26 вересня 2019 року заявлене клопотання задоволено.

При проведенні інвентаризації на підставі наказу №38/5 від 21 травня 2018 року встановлено, що позивач у спірний період трудові обов`язки не виконував і не міг їх виконувати на зупиненому та незаконно відібраному у відповідача виробництві. На підставі цих даних було здійснено коригування відомостей про заробітну плату та відповідно до «Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №435 від 14.04.2015 року, відповідачем були скасовані дані, внесені невідомими особами в Індивідуальні відомості, та виставлені виправлені дані, що відображено у довідці Пенсійного фонду України за формою ОК-7, ОК-5.

Зазначені обставини підтверджуються доданими відповідачем копіями наказів ПрАТ «Концерн Стирол» №38/5 від 21 травня 2018 року «Про проведення інвентаризації» та №64 від 22 серпня 2018 року, якими передбачено проведення інвентаризації фактично відпрацьованого працівниками часу за період з 01.01.2017 року по 31.07.2018 року, на підставі якого нараховувалася заробітна плата працівникам підприємства, та звіту по ЄСВ, зданих в ПФУ за період з 01.01.2017 року до 28.02.2018 року (а.с. 188, 189, том 1) .

За наслідками проведення інвентаризації відповідачем до апеляційного суду надана виписка №06/12 від 17.12.2018 року з акту №31/10/2018 інвентаризаційної комісії ПрАТ «Концерн Стирол» щодо результатів інвентаризації фактично відпрацьованого часу робіт працівників в період з 01.01.2017 року по 31.07.2018 року, згідно якої ОСОБА_1 , спеціальність: слюсар з контролю вимірювальних приладів 6 розряду Дільниці з ремонту та технічному обслуговуванню засобів автоматики та аналітичного контролю, був відсутнім на робочому місці в період з 01.01.2017 року по 27.11.2017 року трудові обов`язки у цей період не виконував, фактичне місцезнаходження не встановлено (а.с. 5, том 2).

Згідно з наданими на виконання ухвали апеляційного суду від 26.09.2019 року даними Індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України про застраховану особу ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб за формою ОК-7 за 2017 рік, заробіток позивача, з якого сплачується єдиний внесок, страхувальником якого був ПрАТ «Концерн Стирол», становить: січень 2017 року 3628,93 грн, лютий 2017 року 0,00 грн, березень 2017 року 0,00 грн, квітень 2017 року 0,00 грн, травень 2017 року 0,00 грн, червень 2017 року 0,00 грн, липень 2017 року 0,00 грн, серпень 2017 року 0,00 грн, вересень 2017 року «-3428,49» грн, що узгоджується з Індивідуальними відомостями Пенсійного фонду України про застраховану особу ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб за формою ОК-5 (а.с. 93, 94, том 2).

Відповідно до статті 20 Закону України від 8 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зміни та уточнення вносяться до відомостей реєстру застрахованих осіб у порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Відповідно до пункту 3 розділу IV «Дані облікової картки Реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них» Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, який затверджений постановою Пенсійного фонду України від 18.06.2014 року №10-1, відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до пункту 4 розділу V «Надання та формування інформації з Реєстру застрахованих осіб» зазначеного Положення інформація з Реєстру застрахованих осіб містить актуальні на дату та час її формування відомості, що обробляються в Реєстрі, або відомості про відсутність інформації за визначеними параметрами пошуку.

Отже, законодавством передбачено внесення роботодавцем (страхувальником) змін та уточнень до відомостей Реєстру застрахованих осіб.

Враховуючи зазначене, апеляційним судом встановлено, що після отримання позивачем Індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5 на 01.06.2018 року, відповідачем, який у спірний період був роботодавцем позивача, внесено зміни до Реєстру застрахованих осіб, а тому актуальними на час розгляду справи апеляційним судом є Індивідуальні відомості про застраховану особу позивача за формою ОК-5 та за формою ОК-7, які надані на виконання ухвали апеляційного суду, згідно яких у спірний період з січня 2017 року по вересень 2017 року заробітна плата ОСОБА_1 за 2017 рік для нарахування пенсії становить 3628,93 грн. Тобто, відповідно до скоригованих відомостей, які є актуальними на теперішній час, в період з лютого по жовтень 2017 року заробітна плата позивачу не нараховувалася.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Враховуючи, що зміни до Реєстру застрахованих осіб внесені на підставі звітності страхувальника (ПрАТ «Концерн Стирол») за наслідками проведеної ним у період з 01.08.2018 року по 31.10.2018 року інвентаризації робочого часу, надані позивачем Індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб за формою ОК-5, які були сформовані 01.06.2018 року, та на теперішній час не є актуальними, тобто не містять достовірної інформації щодо нарахованої позивачу заробітної плати за 2017 рік, а тому не є достовірним доказом по справі, не можуть бути застосовані судом, як достовірний доказ нарахованої, але не виплаченої позивачу заробітної плати.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що врахуванню при вирішенні спору про заборгованість по заробітній платі підлягають саме уточнені відомості з Реєстру застрахованих осіб, які сформовані після проведення відповідачем інвентаризації робочого часу та які узгоджуються між собою.

Доводи апеляційної скарги про те, що надані позивачем Індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб за формою ОК-5 відповідачем до суду не оскаржені, не ґрунтуються на законі. Не погодившись з наданим позивачем доказом, відповідач провів відповідну інвентаризацію відпрацьованого протягом 2017 року, в тому числі позивачем, часу та за результатами такої інвентаризації в порядку передбаченому законом вніс відповідні зміни до системи персоніфікованого обліку.

Будь-яких інших доказів про нараховану позивачу оплату праці в період з січня 2017 року по вересень 2017 року, крім відомостей з Реєстру застрахованих осіб, сторонами не надано.

Позивач не довів, що у спірний період з лютого 2017 року по жовтень 2017 року він виконував трудові обов`язки. Відповідач такий факт не визнає та посилається на те, що у цей період позивач не міг виконувати трудові обов`язки у зв`язку із повною (з квітня 2014 року) зупинкою виробництва та подальшим (у червні 2014 року) захопленням підприємства незаконними збройними угрупуваннями.

З апеляційної скарги вбачається, що позивач визнає той факт, що протягом 2017 року він фактично не працював.

Доводи позивача про те, що підприємством у лютому-березні 2017 року був встановлений простій, за який їй має бути нарахована оплата, є недоведеними.

Відповідно до частини п`ятої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Позивачем докази встановлення простою не надані, відповідач на виконання ухвали апеляційного суду від 13 листопада 2018 року про витребування цього доказу, заявою зазначив, що подати копію наказу ПрАТ «Концерн Стирол» за 2017 рік про простій не має можливості у зв`язку з відсутністю такого документа (а.с. 213, том 1).

Отже, судом факту видання відповідачем наказу про встановлення простою не встановлено.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, апеляційний суд встановив, що за січень 2017 року ОСОБА_1 нарахована заробітна плата в розмірі 3628,93 грн.

З виписки по картковому рахунку № НОМЕР_3 , відкритому в АТ «Державний ощадний банк» на ім`я ОСОБА_1 , вбачається, що заробітна плата за січень 2017 року перерахована 13 квітня 2017 року на рахунок позивача в сумі 373,00 грн відповідно до договору 27-13/210 від 10.02.2015 року (а.с. 223 зв. стор., том 1).

Тому заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем за січень 2017 року становить 3255,93 грн (3628,93 - 373,00).

Доводи відповідача, про відсутність заборгованості по заробітній платі позивача, зокрема за січень 2017 року, апеляційний суд вважає недоведеними, оскільки надані витяги з платіжних відомостей для зарахування сум на карткові рахунки та платіжні доручення не можна ідентифікувати з позивачем через відсутність фактичних даних.

З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що в період з лютого по листопад 2017 року заробітна плата позивачу не нараховувалася, тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за вказаний період відсутні.

Позовні вимоги в частині спору про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі за січень 2017 року підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Отже, рішення суду першої інстанції про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у сумі 3255,93 грн., яка є заборгованістю за січень 2017 року.

Зазначена сума підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача, скасування рішення суду першої інстанції та часткове задоволення позовних вимог, він має вирішити питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи як у суді першої інстанції, так і понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За подання як позовної заяви, так і апеляційної скарги позивач судовий збір не сплачував. Від сплати судового збору позивач звільнений на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір», як позивач у справі про стягнення заробітної плати.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно пп 1 пункту 1 частини другої, частини першої «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України від 7 грудня 2017року №2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2018 року, в якому позивач звернулася до суду, встановлено у розмірі 1762,00 грн.

Відповідно до пп. 6 пункту 1 частини другої «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду розмір судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Тобто, за поданий позов ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з січня 2017 року по листопад 2017 року у розмірі 41199,82 грн підлягав сплаті судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, пов`язаний з розглядом справи у суді першої інстанції в розмірі 55,70 грн, та судовий збір, пов`язаний з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, в

сумі 83,55 грн (55,70 х 150%), всього 139,25 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2018 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» про стягнення заборгованості по заробітній платі задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» (, м. Горлівка Донецької області, вул. Горлівської дивізії, 10) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) заборгованість по заробітної платі за січень 2017 року в розмірі 3255,93 грн. (три тисячі двісті п`ятдесят п`ять гривень 93 коп.).

Зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Концерн Стирол» () при виплаті заборгованості по заробітної платі в розмірі 3255,93 грн. здійснити утримання з цієї суми передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» (, м. Горлівка Донецької області, вул. Горлівської дивізії, 10) в дохід держави судовий збір в розмірі 139,25 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку, як така, що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повне судове рішення складено 29 жовтня 2019 року.

Суддя: