Справа 206/1501/19
Провадження 2/206/989/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,

при секретареві Савченко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче-комерційне підприємство «Бід», треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєва Анастасія Анатоліївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу, рішення загальних зборів, акту прийому-передачі, скасування записів про державну реєстрацію права власності та зобов`язання звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення будівель,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3 ,

представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче-комерційне підприємство «Бід» - Борисової Т.В.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Дніпровська міська рада звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче-комерційне підприємство «Бід», треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєва Анастасія Анатоліївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу, рішення загальних зборів, акту прийому-передачі, скасування записів про державну реєстрацію права власності та зобов`язання звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення будівель.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що земельна ділянка на якій розташовано нерухоме майно по АДРЕСА_1 , належить територіальній громаді міста Дніпро, в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності. Актом обстеження земельної ділянки від 17.05.2016 №2 встановлено, що «за адресою: АДРЕСА_2 Дніпро, АДРЕСА_1 знаходиться підприємство ТОВ «ВКП «БІД». Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.12.2016 визнано право власності ОСОБА_1 на виробничу будівлю літ. А-1, загальна площа 333,0 кв.м., виробничу будівлю літ.М-1, загальна площа 68,5 кв.м., навіси літ. Е, Н, О, П, Р, С, Т, У, Ф, X, розташовані по АДРЕСА_1 . Визнано право власності ОСОБА_1 на виробничу будівлю літ.А-1, загальна площа 333,0 кв.м., виробничу будівлю літ.М-1, загальна площа 68,5 кв.м., навіси літ. Е, Н, О, П, Р, С, Т, У, Ф, X, розташовані по АДРЕСА_1 таким, що підлягає державній реєстрації уповноваженим на те органом. На підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.12.2016 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєвою А. А. зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на зазначене нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер запису про право власності 18423262. 20.03.2017 за договором купівлі-продажу, що посвідчений Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєвою Анастасією Анатоліївною, ОСОБА_4 Андрій Іванович продав ОСОБА_5 Георгійовичу виробничі будівлі, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності за ОСОБА_2 зареєстроване Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєвою Анастасією Анатоліївною в реєстрі за номером 19515384. На загальних зборах учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Бід» прийнято рішення про формування статутного капіталу та сплати таким чином: громадянин України ОСОБА_2 в рахунок сплати своєї частки у статутному капіталі Товариства вніс виробничі будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю 149435 (сто сорок дев`ять тисяч чотириста тридцять п`ять) грн., а саме: виробничу будівлю Л.-1, загальною площею 333,0 кв.м, виробничу будівлю М.-l, загальною площею 68,0 кв.м, навіси літ. Е, Н, О, П, Р, С, Т, У, Ф, X, що оформлено протоколом загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Бід» № 5 від 29.03.2017. Відповідно до Акту прийому-передачі нерухомого майна учасником у власність ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство «Бід» від 05.04.2017 з метою формування статутного капіталу ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство «Бід» учасник Товариства Громадянин України ОСОБА_2 передав у власність ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство «Бід», а останнє прийняло у власність виробничі будівлі на загальну суму 149435 (сто сорок дев`ять тисяч чотириста тридцять п`ять) грн., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: виробничу будівлю літ. Л-1, загальною площею 333,0 кв.м та виробничу будівлю літ. М-1, загальною площею 68,5 кв.м. навіси літ. Е, Н, О, П, Р, С, Т, У, Ф, X. На підставі протоколу № 5 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Бід» та акту прийому-передачі нерухомого майна учасником у власність Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Бід» від 05.04.2017 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Бід» зареєстровано Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєвою Анастасією Анатоліївною право власності на зазначене нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер запису про право власності 19890967. На теперішній час, право власності на вказаний об`єкт зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Бід». 11.04.2017 рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.12.2016 в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , третя особа: ОСОБА_7 про визнання права власності та в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 1 000,00 грн. скасовано. У задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , третя особа: ОСОБА_7 про визнання права власності відмовлено. Позивач зазначає, що ОСОБА_1 не набув право власності виробничу будівлю літ. Л-1, загальною площею 333,0 кв.м та виробничу будівлю літ. М-1, загальною площею 68,5 кв.м, навіси літ. Е, Н, О, П, Р, С, Т, У, Ф, X, що розташовані за зазначеною вище адресою та не мав права розпорядження ними.

На підставі викладеного позивач просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_1 продав ОСОБА_2 виробничу будівлю літ. Л-1, загальною площею 333,0 кв.м та виробничу будівлю літ. М-1, загальною площею 68,5 кв.м, навіси літ. Е, Н, О, П, Р, С, Т, У, Ф, X, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , визнати недійсним протокол № 5 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Бід» від 29.03.2017, визнати недійсним акт приймання-передачі частки у Статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Бід» від 05.04.2017 та скасувати записи про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та повернути земельну ділянку.

Ухвалою суду від 18 березня 2019 року частково відмовлено у відкритті провадження у справі, а в іншій частині позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 26 березня 2019 року у задоволенні заяви Дніпровської міської ради про забезпечення позову відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2019 року ухвалу суду від 18 березня 2019 року скасовано в частині відмови у відкритті провадження, справу направлено до суду для продовження розгляду.

Ухвалою суду 26 червня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовчому засіданні.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача Дніпровської міської ради та він же представник Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення. Також надали до суду клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.110-111), проте в подальшому судові виклики проігнорували, в судове засідання не з`явились.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче-комерційне підприємство «Бід» в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву (а.с.107-109). Також додатково надала до суду пояснення по суті позову (а.с.130-135).

Треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєва Анастасія Анатоліївна та приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, пояснень по суті позову до суду не надали.

Заслухав доводи учасників справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.12.2016 зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та визнано право власності ОСОБА_1 на виробничу будівлю літ. А-1, загальна площа 333,0 кв.м., виробничу будівлю літ.М-1, загальна площа 68,5 кв.м., навіси літ. Е, Н, О, П, Р, С, Т, У, Ф, X, розташовані по АДРЕСА_1 . Визнано право власності ОСОБА_1 на виробничу будівлю літ.А-1, загальна площа 333,0 кв.м., виробничу будівлю літ.М-1, загальна площа 68,5 кв.м., навіси літ. Е, Н, О, П, Р, С, Т, У, Ф, X, розташовані по АДРЕСА_1 таким, що підлягає державній реєстрації уповноваженим на те органом (а.с.10-12).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.04.2017 рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.12.2016 в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , третя особа: ОСОБА_7 про визнання права власності та в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 1 000,00 грн. скасовано. У задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , третя особа: ОСОБА_7 про визнання права власності відмовлено (а.с.13-17).

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства групи по самоврядному контролю за використанням та охороною земель від 17.05.2016 № 2 встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться підприємство ТОВ «ВКП «БІД» (а.с.18).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що 29.12.2016 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.12.2016 (справа №200/20363/16-ц) за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна: виробничу будівлю літ. Л-1, загальною площею 333,0 кв.м.; виробничу будівлю літ. М-1, загальною площею 68,5 кв.м, навіси літ. Е, Н, О, П, Р, С, Т, У, Ф, X, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєвою А.А. на підставі договору купівлі продажу серії та номер 834 від 20.03.2017 прийнято рішення від 20.03.2017 про державну реєстрацію права власності на зазначений об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_2 .

05 квітня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєвою А.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав на зазначений об`єкт нерухомого майна за Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «БІД», підстава виникнення права власності: договір купівлі продажу серії та номер 834 виданий 20.03.2017; акту приймання-передачі нерухомого майна, виданий 05.04.2017, видавник ТОВ «ВКП «БІД» та ОСОБА_2 , протокол серії та номер 5 виданий 29.03.2017, видавник: загальні збори учасників ТОВ (а.с.19-22).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до правової позиції ВСУ, викладеній у цивільній справі № 6-605цс16, з огляду на правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння.

Отже, вказівка в ч. 3 ст. 215 ЦК на те, що правочин може бути визнаний судом недійсним не лише за позовом однієї із сторін договору, а й за позовом заінтересованої особи, стосується тих випадків, коли заінтересована особа домагається відновлення порушеного договором її права, не вимагаючи повернення їй переданого на виконання цього договору майна, а вимагаючи повернути сторони договору до первісного стану.

Однак звертаючись до суду з даним позовом, позивач будучи заінтересованою особою, яка не була стороною правочину, не надав доказів того, що його права та законні інтереси були порушені спірним договором купівлі-продажу від 20.03.2017 укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , предметом якого був об`єкт нерухомого майна виробнича будівля літ. Л-1, загальною площею 333,0 кв.м.; виробнича будівля літ. М-1, загальною площею 68,5 кв.м, навіси літ. Е, Н, О, П, Р, С, Т, У, Ф, X, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Також позивачем не було вказано, які саме майнові права на предмет договору підлягають відновленню у результаті визнання спірного договору недійсним та яким чином зазначений договір порушує його майнові права відносно предмету договору.

Таким чином, враховуючи наведені вище положення Закону та обставини, встановлені в судовому засідання, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу виробничої будівлі літ. Л-1, загальною площею 333,0 кв.м. та виробничої будівлі літ. М-1, загальною площею 68,5 кв.м, навіси літ. Е, Н, О, П, Р, С, Т, У, Ф, X, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 20.03.2017 укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

В позовній заяві позивач також зазначає, що на загальних зборах учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Бід» було прийнято рішення про формування статутного капіталу та сплати таким чином: громадянин України ОСОБА_2 в рахунок сплати своєї частки у статутному капіталі Товариства вніс виробничі будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю 149435 (сто сорок дев`ять тисяч чотириста тридцять п`ять) грн., а саме: виробничу будівлю Л.-1, загальною площею 333,0 кв.м, виробничу будівлю М.-l, загальною площею 68,0 кв.м, навіси літ. Е, Н, О, П, Р, С, Т, У, Ф, X.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» учасники товариства мають право брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 58 Закону України «Про господарські товариства» та ч. 1 ст. 29 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» передбачено, що вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників.

Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», до виключної компетенції загальних зборів учасників належить внесення змін до статуту товариства, а також зміна розміру його статутного капіталу.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» рішення загальних зборів учасників приймаються відкритим голосуванням, якщо інше не передбачено статутом товариства.

Таким чином, рішення загальних зборів учасників будь-якого господарського товариства є актом органу управління юридичної особи, а не одностороннім правочином, оскільки приймається загальними зборами учасників (засновників, акціонерів), які не є ні суб`єктом права, ні органом, який здійснює представництво товариства. Не є рішення загальних зборів учасників господарського товариства і договором, тому що приймається не за домовленістю всіх учасників (засновників, акціонерів) товариства, а більшістю їх голосів. У зв`язку із цим, при вирішенні спорів щодо визнання недійсним рішення загальних зборів учасників господарського товариства (а у даному випадку передача прав та обовязків є реалізацією такого рішення) не можуть застосовуватися норми, які регламентують недійсність правочинів.

Крім того, п. 2.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 № 1 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» визначено, що рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи не є правочинами у розумінні статті 202 ЦК України. До цих рішень не можуть застосовуватися положення статей 203 та 215 ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину, і, відповідно, правові наслідки недійсності правочину за статтею 216 ЦК України.

Отже, зазначені рішення загальних зборів учасників товариства є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Таким чином, рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Бід» про формування статутного капіталу та сплати таким чином: громадянин України ОСОБА_2 в рахунок сплати своєї частки у статутному капіталі Товариства вніс виробничі будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю 149435 (сто сорок дев`ять тисяч чотириста тридцять п`ять) грн., а саме: виробничу будівлю Л.-1, загальною площею 333,0 кв.м, виробничу будівлю М.-l, загальною площею 68,0 кв.м, навіси літ. Е, Н, О, П, Р, С, Т, У, Ф, X, за своєю правовою природою є індивідуальними актами ненормативного характеру та є виключною компетенцією загальних зборів учасників ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство « ОСОБА_8 ».

З викладеного можна дійти висновку про те, що рішення загальних зборів не є правочином в розумінні норм ЦК України та норм ГК України, тому застосовувати норми законодавства, які передбачають недійсність саме правочинів, в даному випадку не має підстав, у зв`язку з чим така позовна вимога є необґрунтованою.

Щодо акту прийому-передачі нерухомого майна учасником у власність ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство «Бід» від 05.04.2017 необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Вказаний акт приймання-передачі нерухомого не містить істотних умов договору, притаманних договору, в ньому не зафіксовано, які права і обов`язки виникають між сторонами. Відповідні акти засвідчують лише факти отримання послуг, які відбулися на підставі укладеного між сторонами договору.

Також слід зазначити, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Предметом позову не можуть бути обставини, які виступають доказами у справі, зокрема, підписання актів приймання-передачі, оскільки такі акти підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову.

За таких обставин, суд доходить висновку, що акт прийому-передачі нерухомого майна учасником у власність ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство «Бід» від 05.04.2017 не може бути предметом позову у справі, оскільки предметом позову не можуть бути обставини, які виступають доказами у справі, зокрема, акти приймання-передачі, адже такі акти підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову.

Таким чином вказаний акт прийому-передачі не є самостійний документом, він складений на виконання рішення загальних зборів учасників ТОВ ВКП «Бід», не є правочином в розумінні статті 202 ЦК України, а є первинним документом, який лише засвідчує факт виконання дії, а саме дії по передачі майна до статутного капіталу товариства, а тому до нього не можуть бути застосовані правила та вимоги, встановлені ст. 203 Цивільного кодексу України.

Викладене також свідчить про те, що вимога позивача в частині скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис про право власності за ОСОБА_1 №18423262 від 29.12.2016, внесений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О.; запис про право власності за ОСОБА_2 №19515384 від 20.03.2017, внесений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєвою А.А., запис про право власності за ТОВ Виробниче-комерційне підприємство «Бід» №19890967 від 05.04.2017, внесений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєвою А.А., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:101, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , є необґрунтованою, оскільки підстав для скасування зазначених записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно судом не встановлено.

Щодо вимоги про зобов`язання ОСОБА_1 повернути земельну ділянку територіальній громаді міста Дніпро, в особі Дніпровської міської ради, необхідно зазначити, що така вимога є необґрунтованою, оскільки на теперішній час відповідач ОСОБА_1 , не є власником виробничих будівель, про що свідчать обставини та матеріали справи, тому підстав зобов`язувати особу повертати майно, яка не є власником майна, а отже не може розпоряджатися майном, є неприпустимим.

Крім того, обставини справи свідчать, що ОСОБА_2 , який є директором ТОВ ВКП «БІД» було проведено загальні збори товариства та передано майно (виробничі будівлі) в статутний капітал підприємства, про що свідчить акт прийому-передачі нерухомого майна.

Верховний Суд у постанові від 15 лютого 2018р. у справі № 910/5702/17 зазначив, що покупець нерухомого майна вправі вимагати оформлення відповідних прав на земельну ділянку, зайняту нерухомістю, з моменту державної реєстрації переходу права власності на нерухоме майно. Таким чином, з виникненням прав власності на будівлю чи споруду у юридичної особи виникає право оформити земельну ділянку в користування, а розглянути таке питання та прийняти відповідне рішення в строки, встановлені законом, зобов`язаний відповідний повноважний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. У разі ж встановлення того, що суб`єкт господарювання вживав необхідних заходів до оформлення свого права землекористування, то відсутність у нього переоформлених на його ім`я правовстановлюючих документів на земельну ділянку не може розцінюватися як правопорушення, а відтак і бути підставою для застосування приписів статті 212 Земельного кодексу України. Відсутність переоформлених правовстановлюючих документів на земельну ділянку не може розцінюватися як правопорушення, а відтак і бути підставою для застосування до нього приписів статті 212 Земельного кодексу України (щодо повернення земельної ділянки)

Аналогічний правовий висновок наведений і у постанові Верховного суду від 24.07.2019 по справі № 910/10932/17.

Положеннями ст. 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частинами 1,2 ст. 120 Земельного кодексу України, ст. 377 ЦК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Таким чином, право на земельну ділянку в набувача будинку, будівлі або споруди виникає з моменту набуття права на будинок, будівлю або споруду незалежно від будь-яких подальших дій набувача щодо оформлення права на земельну ділянку.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України «Про землеустрій», встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Як передбачено ч. 1 ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ч. ч. 3, 4, 7, 9 ст. 79-1 ЗК України, сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

10 травня 2017 року директор ТОВ «ВКП «Бід» Беркін Д ОСОБА_9 . звернувся із клопотанням до Дніпровської міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовано площею 0,2725 та, яка розташована у АДРЕСА_3 за АДРЕСА_4 АДРЕСА_1 . На ділянці розміщені виробничі будівлі та споруди. Цільове призначення ділянки: фактичне розміщення виробничих будівель.

Вказане клопотання прийнято Департаментом по роботі з активами Дніпропетровської міської ради (із земельних питань) за адресою: пр АДРЕСА_5 75-А, що підтверджується реєстрацією від 11.05.2017 за № 36/2344.

Дніпровська міська рада Департаменту по роботі з активами надано відповідь щодо розгляду клопотання (заяви), яка складена 07.06.2017 року. Зміст відповіді вказує про запрошення на прийом до департаменту по роботі з активами.

Далі, ТОВ ВКП «Бід» звернулось з клопотанням (листом) від 03.07.2018 про надання інформації щодо прийнятого рішення за клопотанням від 11.05.2017 №36/2344, оскільки жодної відповіді до товариства не надходило. Управлінням земельних відносин департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради прийнято лист від ТОВ ВКП «Бід», про що свідчить реєстрація від 03.07.2018 за №36/2344.

Однак, дотепер будь-якої інформації за вказаним листом товариство не отримувало. Отже, ТОВ ВКП «Бід» було вчинено всі залежні від нього дії, спрямовані на оформлення прав на землю.

При цьому, ТОВ «ВКП Бід» за користування земельною ділянкою сплачує земельний податок, що підтверджується поданою декларацією та розрахунком до неї за 2017, 2018, 2019 рік, а також платіжними дорученнями.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Аналогічну правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-92цс13.

Таким чином, ТОВ «ВКП «Бід» зареєструвавши право власності на нерухоме майно ініціював перед Дніпровською міською радою реалізацію свого права відповідно до законодавства на відведення спірної земельної ділянки необхідної для його обслуговування, однак такого оформлення прав на землю не відбулося не з вини ТОВ «ВКП «Бід», що свідчить про дотримання з боку останнього принципу справедливої рівноваги між правами товариства та інтересами суспільства.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд звертає увагу і на обраний позивачем спосіб захисту прав, який на думку суду є вочевидь неефективним в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично не призводить до відновлення порушених прав позивача, а навпаки призведе до порушення гарантованого ст. 41 Конституції України права власності ТОВ «ВКП «Бід» на належне йому майно, оскільки зобов`язання в примусовому порядку звільнити земельну ділянку та передати її в натурі Дніпровській міській раді фактично означає знесення належного ТОВ «ВКП «Бід» на праві власності майна, яке було передано йому до статутного фонду його учасником для здійснення господарської діяльності.

Крім того, покладення обов`язку повернути земельну ділянку на ОСОБА_1 , який не розпоряджається, не володіє та не користується нерухомим майном, розташованим на ній є неприпустимим, а тому зазначені обставини виключають можливість звільнення земельної ділянки під будівлею з посиланням на її самовільне зайняття.

До такого висновку дійшов і Верховний суд у постанові від 15.02.2018 у справі №910/5702/17.

З урахуванням вищевикладених обставин та зроблених судом висновків, позовні вимоги позивача є безпідставні і не підлягають задоволенню у заявлений ним спосіб.

Щодо питання про розподіл судових витрат, то відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові вони покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Дніпровської міської ради (м. Дніпро, пр. Д.Яворницького, 75) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 . АДРЕСА_7 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_8 ), Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче-комерційне підприємство «Бід» (м. Дніпро, вул. Князя Володимира Великого, 2/9), треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 75), приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєва Анастасія Анатоліївна (м. Дніпро, пр. Д.Яворницького, 81), приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна (м. Дніпро, вул. Челюскіна, 3/13) про визнання недійсним договору купівлі-продажу, рішення загальних зборів, акту прийому-передачі, скасування записів про державну реєстрацію права власності та зобов`язання звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення будівель відмовити повністю.

Повний текст рішення складено 31 жовтня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Кушнірчук Р.О.