КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4503/2019 Головуючий у 1 інстанції - Матійчук Г.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», третя особа: Приватне підприємство «Адал» про визнання зобов`язання припиненим,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа: ПП «Адал» про визнання зобов`язання припиненим.

На обґрунтування позовних вимог вказувала, що 18.09.2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ ПриватБанк» був укладений кредитний договір 2058, за умовами якого Банк надав кредит у розмірі 800 512 доларів США 00 центів до 17 вересня 2018 року.

01.10.2008 року на забезпечення виконання зобов`язань між Банком та ПП «Адал» був укладений договір іпотеки № 2058/ДЗ, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М., за реєстровим № 3826, за умовами якого, іпотекодавець надав в іпотеку Банку нерухоме майно - нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. В той же день між Банком та іпотекодавцем був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя до Договору іпотеки № 2058/ДЗ посвідченого 01.10.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М., за реєстровим № 3826. Пунктом 3.12 договору про задоволення вимог іпотекодержателя передбачено право іпотекодержателя, у випадку невиконання основного зобов`язання, звернути стягнення на предмет іпотеки. У зв`язку з тим, що вимоги кредитора були задоволені шляхом визнання за ним права власності, позивач просила визнати припиненим з 15.11.2016 року зобов`язання ОСОБА_2 перед ПАТ «КБ «ПриватБанк» та зобов`язати банк списати кредитну заборгованість та закрити усі позичкові рахунки, що були відкритті з метою обліку кредитної заборгованості.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2018 року в задоволені позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», третя особа: Приватне підприємство «Адал» про визнання зобов`язання припиненим - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин справи.

На обґрунтування апеляційної скарги, вказує, що суд першої інстанції незаконно відмовив у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомлення сторін, тим самим позбавивши ОСОБА_2 права надати належні докази та пояснення.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що саме кредитний договір і є основним доказом на підтвердження існування зобов`язання, оскільки строк його дії на момент подання позову не сплив, та сам договір не був визнаний недійсним чи припиненим у судовому порядку.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, причину неявки суду не повідомили.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_1. звернувся до суду із клопотанням про проведення судового засідання в режимі відео конференції.

Колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні клопотання з урахуванням строків розгляду справи, яка з лютого 2019 року перебуває у провадженні апеляційного суду, до цього часу представник позивача із зазначеним клопотанням до суду не звертався.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що зобов`язання продовжують існувати після задоволення іпотекодержателем своїх вимог.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом установлено, що 18.09.2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір 2058, за умовами якого Банком було надано кредит у розмірі 800 512 доларів США 00 центів.

01.10.2008 року в рахунок забезпечення виконання зобов`язання між Банком та ПП «Адал» був укладений договір іпотеки № 2058/ДЗ, посвідчений 01.10.2008 року нотаріусом.

Згідно умов даного договору іпотеки ПП «Адал» передало в іпотеку нерухоме майно - нежиле приміщення в будівлі літ. А-5 на 4 поверсі частини нежитлового приміщення № 6 поз. 1-9, 9а, 10-11, 29-45, загальною площею 377 кв. м в загальному користуванні: ганки а1, а11, поз. 1-2, ІІ-2,І-3,І-6,ІІ-3, ІІ-6, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

В той же день між Банком та іпотекодавцем був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя до договору іпотеки № 2058/ДЗ посвідченого 01.10.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М., за реєстрованим номером № 3826.

Пунктом 3.12. Договору про задоволення вимог іпотекодержателя передбачено право іпотекодержателя у випадку невиконання основного зобов`язання звернути стягнення на предмет іпотеки.

14.11.2016 року Банк, скориставшись своїм правом, передбаченим Договором, звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу права власності на предмет іпотеки.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» № 898-ІV предметом іпотеки є об`єкти нерухомого майна та об`єкти, які прирівнюються до таких цим Законом. До них чинним законодавством, зокрема, віднесено: земельні ділянки; будівлі; споруди; підприємство як майновий комплекс; житлові будинки; квартири; дачі; садові будинки; гаражі; об`єкт незавершеного будівництва, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому; право оренди чи користування нерухомим майном, яке надає орендарю чи користувачу право будувати, володіти та відчужувати об`єкт нерухомого майна.

Згідно ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що зобов`язання за кредитним договором 2058, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «ПриватБанк» 18.09.2008 року, на забезпечення виконання якого укладено договір іпотеки, виконано в повному обсязі, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову та визнання зобов`язання припиненим.

Як зазначає сама позивач у своїх позовних вимогах на момент звернення стягнення на предмет іпотеки у неї залишилися не повністю виконаними зобов'язання перед банком, тому вона просила зобов`язати банк списати кредитну заборгованість та закрити усі позичкові рахунки, що на думку колегії суддів свідчить про існування невиконаного зобов'язання, а тому вважати зобов`язання припиненим підстав немає.

Відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Таким чином, судом першої інстанції було правильно застосовано норми процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегіясуддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 червня 2019 року.

Суддя - доповідач:

Судді :