Справа № 334/730/14-ц
Провадження № 2/191/717/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2019 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гречко Ю.В.

при секретарі Борисовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи своїх позовні вимоги тим, що 15 червня 2006 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, на підставі якого відповідач отримала кредит в розмірі 2275,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві. Відповідач зобов`язалася щомісяця в період сплати надавати позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, комісії та інших витрат. В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 16 січня 2014 року мається заборгованість в загальному розмірі 24648,66 грн., яка складається з наступного: 1654,99 грн. - заборгованість за кредитом; 7735,22 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 13608,51 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована сума); 1149,94 грн. штраф (процентна складова). Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вищезазначену суму заборгованості та судові витрати в розмірі 246,49 грн.

В подальшому позивач уточнив позовні вимоги і просив також стягнути з відповідача на його користь заборгованість по відсоткам за договором, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 30 вересня 2010 року до 30 вересня 2015 року в розмірі 5926,54 грн.

Відповідач ОСОБА_1 до початку судового засідання надала суду письмові заперечення проти позову, де зазначила, що позивачем не надано суду доказів отримання відповідачем кредитних коштів, відповідач не є клієнтом банку, рахунок для виконання платежів позивач рахунку не відкрив. Також в матеріалах справи є акт прийому-передачі товару, складений про те, що відповідно до рахунку фактури від 15 червня 2006 року продавцем ОСОБА_2 був перелданий, а покупцем ОСОБА_1 був прийнятий товар: мобільний телефон та телевізор. При цьому, акт складений у м.Дніпропетровську, а кредитний договір оформлений у м.Запоріжжя, тому незрозуміло хто саме отримав товар і як товар опинився у м.Дніпропетровську. Вказаний акт не скріплений печаткою підприємства торгівельно-сервісної мережі або товарним чеком торгівельної мережі, у зв`язку з чим він є нікчемним. Крім того, відповідач просить застосувати позовну давність, оскільки строк дії кредитного договору закінчився 15 червня 2008 року і саме з цього часу починає спливати строк позовної давності. Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити.

Відповідач у судоаому засіданні зазначила, що банк не має право нараховувати проценти і неустойку після закінчення строку дії кредитного договору. Також посилається на пропущення позивачем строку позовної давності.

Під час судового розгляду справи по суті судом були письмові докази по справі.

Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Факт перебування сторін у договірних правовідносинах підтверджується копією заяви про видачу кредиту, Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка».

З розрахунку заборгованості вбачається, що в порушення умов кредитного договору відповідач кредит не сплачує, у зв`язку з чим станом на 16 січня 2014 року мається заборгованість в загальному розмірі 24648,66 грн., яка складається з наступного: 1654,99 грн. - заборгованість за кредитом; 7735,22 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 13608,51 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована сума); 1149,94 грн. штраф (процентна складова).

Однак сам по собі розріхунок не є доказом, яким достовірно доведено наявність заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу за весь час прострочення.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У ст.536 ЦК України зазначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Як було зазначено у Постанові Верховного Суду від 07 серпня 2019 року строк виконання основного зобов`язання згідно з умовами укладеного між сторонами кредитного договору закінчився 13 червня 2008 року, у звязку з чим після закінчення зазначеної дати банк не має правових підстав для нарахування процентів та неустойки.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за процентами, пенею та штрафами, нарахованими після 13 червня 2008 року, є необгрунтованими.

Також відповідачем була подана заява про застосування позовної давності, яку суд вважає обґрунтованою.

Так, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, протягом якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Виходячи зі змісту ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У ч.1 ст.261 ЦК України зазначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст.262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

У п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) зазначено, що термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Однак вказані Умови відповідачем не підписані, доказів того, що відповідач була ознайомлена саме з цими Умовами і надала згоду на збільшення строку позовної давності не надано.

У звязку з цим суд вважає, що у даному випадку підлягає застосуванню загальний строк позовної давності три роки.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, погашення кредиту відповідачем не відбулося з 2007 року.

Згідно заяви позичальника на видачу кредиту, кредитний договір між сторонами був укладений 15 червня 2006 року строком на 24 місяці, тобто до 15 червня 2008 року.

Як зазначено у ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

У даному випадку свої строк дії кредитного договору закінчився 16 червня 2008 року, відповідач платежі за договором не здійснювала, тому саме з 16 червня 2008 року повинен обчислюватися трирічний строк позовної давності.

Позивач звернувся до суду з позовом у у січні 2014 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, тому суд не вважає навність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.256, 257, 261, 262, 264, 267, 526, 536, 610, 625 ЦК України, ст.ст.11, 12, 13, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

На рішення протягом 30 (тридцяти) днів з дня його повного складення може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення виготовлене у повному обсязі 28 жовтня 2019 року.

Суддя: Ю. В. Гречко