КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/9201/2019 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 липня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулікової С.В.

за участю секретаря: Осінчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача, повернення вкладів та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2018р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом повернення банківського вкладу, посилаючись на те що 12.01.2012р. з Відповідачем уклав договір № SАМDN 1274 згідно п. 1 якого поклав грошові кошти у сумі 100000,00 євро строком до 12.01.2013р. під 7,5 % річних та видано ощадну (електронну )книжку.

16.08.2012року з Відповідачем був укладений договір № SАМDN 6995 згідно якого поклав на грошові кошти у сумі 100000,00 євро строком до 16.08.2013р. під 8 % річних та видано ощадну (електронну )книжку.

Термін дії за зазначеними договорами закінчився, 16.06.2017р. звернувся з заявою про повернення вкладів, проте, відповідач, відмовляється в добровільному порядку виконувати умови договорів і повертати належні кошти і відсотки за користування ними.

Тому, просив стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 362 867,48 евро.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2019 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача, повернення вкладів та стягнення коштів задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 за договором № SАМDN1274 від 12.01.2012р.суму вкладу 100000 євро , відсотки 21 667,94 євро, 3% річних за ст.625 ЦК України за період з 21.06.2017р по 30.10.2018р.в розмірі 4.959,90 євро, пеня 225 євро.

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 за договором № SАМDN 6995 від 16.08.2012р. суму вкладу 100000 євро , відсотки 20 225,89 євро, 3% річних за ст.625 ЦК України за період з 21.06.2017р по 30.10.2018р. в розмірі 4.900,71 євро, пеня 234 євро .

В іншій частині відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» подали апеляційні скарги, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим і незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з`ясуванням судом обставин , що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, позивач ОСОБА_1 , посилається на те, що судом першої інстанціїне надано оцінки наявним у справі доказам, а саме щодо пені , яка підлягає стягненню.

Просить змінити рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 березня 2019 року в частині стягнення пені по договору № SАМDN 1274 від 12.01.2012року та стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 за договором № SАМDN 1274 від 12.01.2012р.суму вкладу 100000євро , відсотки 21 667,94 євро, 3% річних за ст.625 ЦК України за період з 21.06.2017р по 30.10.2018р.в розмірі 4.959,90 євро, пеня 38 276,13 євро., стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 за договором № SАМDN 6995 від 16.08.2012р. суму вкладу 100000євро , відсотки 20 225,89 євро, 3% річних за ст.625 ЦК України за період з 21.06.2017р по 30.10.2018р. в розмірі 4.900,71 євро , пеня 41 323,77 євро.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», посилається на те, що суд першої інстанціїне надав правової оцінки доводам відповідача щодо того факту, про відсутність у вкладника оригіналів договорів та платіжних документів, у зв`язку з тим, що договір був укладений в Кримський філії АТКБ «Приватбанк» та перевірити умови договору не представляється можливим, так як всі документи знаходяться на тимчасово окупованій території .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між стронами укладено, 12.01.2012 року, договір № SАМDN1274 згідно п. 1 якого, позивач поклав грошові кошти у сумі 100000,00 євро строком до 12.01.2013р. під 7,5 % річних та видано ощадну (електронну ) книжку.

16.08.2012року між сторонами був укладений договір № SАМDN 6995 згідно якого, позивач поклав грошові кошти у сумі 100000,00 євро строком до 16.08.2013р. під 8 % річних та видано ощадну (електронну )книжку.

З матеріалів справи вбачається, що 16.06. 2017 року позивач звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою про виплату грошових коштів за договорами, однак відповідач вказані кошти, позивачу не видав.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч.1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

У письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між фізичною та юридичною особою (пункт 2 ст. 208 ЦК України).

Згідно з частиною першою 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до частини першої 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до ч.1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Згідно з пунктом 1.17 глави 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція),в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, за операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Отже, за нормами вказаної Інструкції на квитанції повинні міститися: підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Так, колегією суддів встановлено, що внесення грошових коштів, на передбачений договором, відповідний рахунок підтверджуються квитанціями про розміщення коштів у сумі 100000 євро, 100000 євро (а.с.15, 20)

Крім того, судом досліджено копії договорів банківського вкладу та оригінали квитанцій про внесення грошових коштів, на передбачений договором рахунокна ім`я ОСОБА_1

Наведені докази, беззаперечно, підтверджують, як факт, відкриття позивачем у ПАТ КБ «ПриватБанк» карткового рахунку, тобто укладення між сторонами договору банківського рахунка, так і наявність на цьому рахунку грошових коштів та їх розмір.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду №201/11810/15-ц від 12 квітня 2018 року, про те, що укладання договору банківського рахунка під час відкриття банком карткового рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями слугує доказом укладення такого договору.

Відповідно до ч. 1 ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

Частинами 1, 3 ст. 1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

У рішенні у справі «Zolotas проти Греції (№ 2)» Європейський суд з прав людини вказав наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунка може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави».

Задовольняючи частково, позовні вимоги позивача ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення цих коштів з відповідача на користь позивача.

При цьому, судом першої інстанції обгрунтовано встановлено, що доводи ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що у зв`язку з окупацією території Автономної Республіки Крим банк не може перевірити інформацію щодо спірного договору, не є переконливими, оскільки договір банківського рахунка був укладений безпосередньо з ПАТ КБ «ПриватБанк», як юридичною особою, а не з його кримською філією. Відтак, у банку має бути наявна вся необхідна інформація за вказаним договором.

Також, колегія суддів, погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 3% річних, які з урахуванням позиції Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №759/13827/15-ц (касаційне провадження №61-5543св18) та з урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, розглянувши справу 373/2054/16-ц, відступила від правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-79цс14 щодо стягнення валютного боргу в гривневому еквівалентіта висловиланову позицію щодо правильного застосування норм права, згідно з якою, отримавши валютну позику позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні.

При цьому згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором,

Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приват Банк» не було виконано грошове зобов`язання по виплаті сум вкладів після звернення з відповідною заявою в червні 2017р., останній, в силу положень ст. 625 ЦК України, має право на стягнення трьох процентів річних від простроченої суми.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Тому, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»» залишити без задоволення

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: Н.В. Ігнатченко

С.В. Кулікова