Справа № 492/1021/19
Провадження № 2/492/383/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області в складі:

Головуючого - судді Череватої В. І.

за участю секретаря судового засідання - Каширної О. Г.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Арцизі Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

12.06.2019 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом та просить ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті її чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 80 000,00 гривень.

В обґрунтуванні позову зазначено, що власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами була ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 Спадкоємцем майна, яке залишилось після її смерті став ОСОБА_5 на підставі заповіту посвідченого державним нотаріусом Арцизької державної нотаріальної контори від 31.07.1991 року. За життя ОСОБА_5 не встиг належним чином оформити та зареєструвати право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Позивач звернулася до нотаріуса для оформлення свідоцтва про право на спадщину, але отримати відповідне свідоцтво на зазначене майно не змогла, у зв`язку з тим, що заявником не подано документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, а саме, у спадкоємця відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно. Крім відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно її чоловіка, в Свідоцтві про смерть ОСОБА_7 у перекладі його прізвища наявна помилка, а саме у Свідоцтві про шлюб він вказаний « ОСОБА_8 », а у Свідоцтві про смерть « ОСОБА_9 ». Враховуючи, що отримати в установленому законом порядку свідоцтво про право на спадщину по закону позивач позбавлена можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вищезазначене спадкове майно, який необхідно надати нотаріусу для прийняття спадщини, вона змушена звернутися до суду.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Череватій В. І.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України.

Ухвалою суду від 20 червня 2019 року провадження у справі відкрито.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, згідно якій позов підтримала повністю та просила суд позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, до суду надали заяви, вказавши, що проти позовних вимог позивача не заперечують та просять розглянути справу за її відсутності.

Крім того, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позов ОСОБА_4 підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають з питань, пов`язаних з правом особи на спадкування, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися положеннями Цивільного кодексу України.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії заповіту від 31.07.1991 року, посвідченого державним нотаріусом Арцизької державної нотаріальної контори, ОСОБА_6 заповіла все своє майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 (а. с. 14).

Відповідно до Свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 9).

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 є позивач - ОСОБА_4 та її з спадкодавцем діти: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), що підтверджується копіями Свідоцтв про народження серія НОМЕР_2 від 21.01.1983 року та серія НОМЕР_3 від 18.02.1999 року, наявними в матеріалах справи.

Зі змісту постанови про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину № 109/01-16 від 11.06.2019 року, виданої приватним нотаріусом Арцизького районного нотаріального округу Одеської області Міцул О. В. вбачається, що ОСОБА_4 для отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_5 , яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , необхідно надати правовстановлюючі документи на спадкове майно (а. с. 31).

Як вбачається з Інформаційної довідки зі спадкового реєстру, після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкова справа не заводилась.

Судом встановлено, що позивач, разом з тим, не змогла здійснити свої спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті спадкодавця, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вищевказаний житловий будинок, який підтверджує право власності.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права.

Відповідно до ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що слід застосовувати і при розгляді заяви про забезпечення позову.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

За нормою частини першої статті 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» надані роз`яснення «у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження».

У п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено наступне, - суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Враховуючи встановлені судом обставини та положення законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що право позивача щодо спадкування підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно.

Відповідно до п. 3.3 Листа спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4/13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що «у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди, в основному, задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно».

Також, у даному листі, зазначено, що «найпоширенішою причиною звернення особи в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем».

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Суд вважає доведеним, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5 , фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, тому набула право спадкування, але не має правовстановлюючого документа про право власності на спадкове майно, саме тому у суду є всі підстави для визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом, оскільки іншого порядку визнання права власності в порядку спадкування при відсутності правовстановлюючого документа не існує.

Вирішуючи вимоги щодо встановлення факту, який має юридичне значення, а саме факту, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 є чоловіком позивача ОСОБА_4 , суд виходить з такого.

Як вбачається з копії Свідоцтва шлюб серії НОМЕР_4 , виданого повторно 21.02.2019 року, заявник по наявній справі 06 листопада 1976 року уклала шлюб з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 і прийняла прізвище чоловіка - « ОСОБА_10 », актовий запис № 57 (а. с. 8).

Однак, відповідно до Свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , чоловік позивача вказаний як « ОСОБА_5 (а. с. 9).

Факт того, що померлий ОСОБА_5 був чоловіком позивача ОСОБА_4 підтверджується співпадіннями імені та по батькові у записі про укладення шлюбу між ними.

З наведених документів вбачається, що ОСОБА_5 був чоловіком позивача ОСОБА_4 , а розбіжності в написанні його прізвища, є помилками, допущеними внаслідок неуважності осіб, які видавали документи.

Встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 є чоловіком ОСОБА_4 позивачу необхідно для прийняття нею спадщини за законом.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України, факти, що мають юридичне значення встановлюються судом, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною 1 ст. 319 ЦПК України визначено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Абзацом 1 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що відповідно до статей 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто, від них залежать виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає наявними підстави для встановлення факту, що має юридичне значення, так як обґрунтоване та доведене, оскільки, судом встановлено, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 є чоловіком позивача ОСОБА_4 .

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статтями 77-80 ЦПК України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність родинних відносин та підстав для визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне визнати факт, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 був чоловіком ОСОБА_4 та визнати за позивачем право власності на вищезазначений житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки викладені позивачем в позові обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

На підставі ст. ст. 1216, 1225, 1268, 1270 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76, 141, 200, 206, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом - задовольнити повністю.

Встановити факт, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , був чоловіком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , (РНОКПП: НОМЕР_5 ).

Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , (РНОКПП: НОМЕР_5 ) право власності на спадкове майно за законом, яке залишилось після смерті її чоловіка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , а саме на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 80000 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 03 липня 2019 року.

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , (РНОКПП: НОМЕР_5 ), проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , (РНОКПП: НОМЕР_6 ), зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , (РНОКПП: НОМЕР_7 ), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

СУДДЯ

Арцизького районного суду В.І. Черевата

Одеської області