Ухвала

Іменем України

31 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 127/19199/19

провадження № 61-17657ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Алло», фізична особа - підприємець ОСОБА_2 ,

розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Алло» та фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2019 року у складі судді Борисюк І. Е. та постанову Вінницького апеляційного суду від 27 серпня 2019 року у складі колегії суддів: Войтка Ю. Б., Стадника І. М., Матківської М. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алло» (далі - ТОВ «Алло») та фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП «Алло») про розірвання договору купівлі-продажу товарів, стягнення сплачених коштів на виконання договору, стягнення неустойки, інфляційних втрат, 3 % річних та відшкодування моральної шкоди.

Просила розірвати договір купівлі-продажу товарів від 29 травня 2019 року, укладений між ТОВ «АЛЛО» в особі «Інтернет-Магазин ALLO. UA », ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Стягнути солідарно з ТОВ «АЛЛО» в особі «Інтернет-Магазин ALLO . UA », ФОП ОСОБА_2 15 758,00 грн - кошти сплачені за договором купівлі-продажу, 78,79 грн - інфляційні витрати, 39,00 грн - 3% річних, 453,31 грн - пеня за прострочене грошове зобов`язання, 10 000,00 грн - витрати на правову допомогу та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 9 056,53 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2019 року відкрито провадження у зазначеній вище справі.

Разом із позовом ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову в порядку і на підставі положень статей 149 та 152 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), шляхом накладення арешту на усе рухоме та нерухоме майно або грошові кошти ТОВ «Алло» та ФОП ОСОБА_2 , які знаходяться у них або в інших осіб.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Забезпечено позов ОСОБА_1 до ТОВ «Алло» та ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу товарів, стягнення сплачених коштів на виконання договору, стягнення неустойки, інфляційних втрат, 3 % річних та моральної шкоди шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, які належать ТОВ «Алло» та ФОП ОСОБА_2 або підлягають передачі або сплаті їм і знаходяться у них чи в інших осіб в межах ціни позову - 25 385,63 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено. Ухвалу негайно направлено для виконання.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 27 серпня 2019 року апеляційні скарги ТОВ «Алло» та ФОП ОСОБА_2 залишено без задоволення. Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2019 року залишено без змін.

У вересні 2019 року засобами поштового ТОВ «Алло» та ФОП ОСОБА_2 . звернулись до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 27 серпня 2019 року у вищевказаній справі, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права просять скасувати вказані судові рішення та відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Такого висновку Верховний Суд дійшов з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно із пунктом 1 частини першої та частиною третьою статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

При оцінці зазначеної співмірності, слід враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, ураховуючи наведені ОСОБА_1 підстави щодо ймовірності утруднення та неможливості виконання рішення суду, а також ціну позову, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, які належать ТОВ «Алло» або ФОП ОСОБА_2 або підлягають передачі або сплаті їм і знаходяться в них чи в інших осіб в межах ціни позову.

При цьому, суди попередніх інстанцій враховуючи характер спору і зміст позовних вимог, дійшли обґрунтованого висновку про те, що предметом спору за позовом, ОСОБА_1 , є зокрема стягнення грошових коштів у розмірі 23 385,63 грн, а невжиття співмірних заходів забезпечення позову може мати негативні наслідки та утруднити виконання ймовірного судового рішення у разі задоволення позову.

Доводи заявників стосовно того, що накладення арешту не повинно перешкоджати господарській діяльності товариства та фізичної особи - підприємця, не є переконливими, оскільки накладенням арешту обмежується лише право власника на розпорядження майном, і діє до вирішення спору по суті.

Посилання у касаційній скарзі, що судами не надано правильну оцінку всім доказам, не заслуговують на увагу, оскільки під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення її позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алло» та фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу товарів, стягнення сплачених коштів на виконання договору, стягнення неустойки, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Алло» та фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 27 серпня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик