Номер провадження: 22-ц/813/3663/19
Номер справи місцевого суду: 520/1162/18
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

30 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, в якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування матеріальної шкоди - 18615 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що постановою Приморського районного суду міста Одеси від 29 лютого 2016 року у справі про адміністративне правопорушення (справа №522/25322/15-п, провадження №3/522/6696/15) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, та призначено покарання у вигляді штрафу у дохід держави у розмірі п`яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян та стягнуто судовий збір. Судом встановлено, що ОСОБА_2 14 грудня 2015 року, знаходячись біля буд. № АДРЕСА_3, висловлювався нецензурною лайкою в громадському місці по відношенню до ОСОБА_1 , чим порушив громадський порядок та спокій громадян.

Крім того, постановою Приморського районного суду міста Одеси від 07 вересня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення (справа №522/16208/17, провадження №3/522/7196/17) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. та призначено покарання у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 119 гривень та стягнуто судовий збір. Судом встановлено, що 09 серпня 2017 року о 18.00 годин ОСОБА_2 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , фотографував на фотоапарат ОСОБА_1 , чим вчинив дрібне хуліганство, тобто адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

На підставі вищевикладеного, позивач посилався на те, що діями відповідача позивачці було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, які вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо неї, що полягає у приниженні її честі та гідності.

Позивач оцінює завдану їй моральну шкоду в сумі 18615 гривень, у зв`язку з чим була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2018 року та постановлення нового, про задоволення її позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 01.07.2019 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 01.07.2019 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували наявність заподіяння моральної шкоди та існування причинно-наслідкового зв`язку між поведінкою відповідача та шкодою, яку позивач вважає йому завдано.

Однак, з таким висновком районного суду апеляційний суд не погоджується, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Приморського районного суду міста Одеси від 29 лютого 2016 року у справі про адміністративне правопорушення (справа №522/25322/15-п, провадження №3/522/6696/15) ОСОБА_2 визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, та призначено покарання у вигляді штрафу у дохід держави у розмірі п`яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян та стягнуто судовий збір.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 14 грудня 2015 року, знаходячись біля буд. № АДРЕСА_3, висловлювався нецензурною лайкою в громадському місці по відношенню до ОСОБА_1 , чим порушив громадський порядок та спокій громадян.

Крім того, постановою Приморського районного суду міста Одеси від 07 вересня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення (справа №522/16208/17, провадження №3/522/7196/17) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. та призначено покарання у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 119 гривень та стягнуто судовий збір.

Судом встановлено, що 09 серпня 2017 року о 18.00 годин ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , фотографував на фотоапарат ОСОБА_1 , чим вчинив дрібне хуліганство, тобто адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, умовою відповідальності за моральну шкоду є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності).

У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Компенсація моральної шкоди - це вчинення стосовно особи, котрій спричинено таку шкоду порушенням її загальносоціальних (природних) прав чи свобод, певних дій, які спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів і процесів, викликаних внаслідок цього порушення - приниженням оцінки її гідності.

Право на компенсацію моральної шкоди - це можливість особи, котрій заподіяно таку шкоду внаслідок порушення її загальносоціальних (природних) прав чи свобод, вимагати від порушника його обов`язку вчинити певні дії, спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів та процесів, викликаних (внаслідок цього порушення) приниженням оцінки її гідності; а також її можливості звернутися, в разі потреби, до компетентних національних чи міжнародних органів щодо примусового забезпечення виконання зазначеного обов`язку.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства визначено забезпечення доведеності вини.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою та вина.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Як було вказано вище, постановами Приморського районного суду міста Одеси від 29 лютого 2016 року та від 07 вересня 2017 року, встановлено факт вини відповідача в неправомірних діях щодо позивача, зокрема, внаслідок нецензурної лайки на її адресу з боку відповідача, та фотографування її на фотоапарат.

У відповідності до ч.6 ст.82 ЦПК України ці факти доказуванню в судовому засіданні не підлягають.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що діями відповідача ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, у принижені її честі та гідності. Також позивачка була вимушена тривалий час захищати свої порушені права, звертаючись до правоохоронних органів та судів.

Тобто, в даному випадку наявні всі складові правопорушення, за яке настає відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди:наявність моральної шкоди, яку поніс позивач, протиправна поведінка відповідача, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, а також винні дії заподівювача шкоди.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки завдану моральну шкоду в сумі 2000 грн.

Колегія суддів також зазначає, що у відповідності до ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Також суд виходив із того, що статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Збирання судом доказів на користь однієї зі сторін по справі може порушити принцип змагальності сторін по справі та диспозитивності цивільного судочинства.

Однак судом не було враховано, що відповідач жодним чином не спростував доказів, які надала суду позивач, а тому висновок суду про відсутність достатніх і належних доказів, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, є помилковим.

Так, надавши свої докази, позивач реалізувала своє право на доказування і одночасно виконала обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок доказування обставини при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, оскаржуваного рішення суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального та процесуального права.

У зв`язку з цим, та враховуючи, що матеріали справи не мають доказів спростування позовних вимог, разом з тим маються докази на їх підтвердження, про що вказано вище, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти у справі постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 2000 грн.

Що стосується розподілу між сторонами судових витрат, то колегія суддів зазначає, що позивачка як інвалід 2 групи звільнена від сплати судового збору.

Разом з тим, враховуючи, що за подання позовної зави вона повинна була сплатити 704,80 грн., то вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь державного бюджету пропорційно до задоволених позовних вимог, як то передбачено ст. 141 ЦПК України.

Сума моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, склала 2000 грн., що відповідає 10,74 % від заявлених позовних вимог.

У зв`язку з цим, на користь державного бюджету з відповідача належить до стягнення 75,61 грн. (704 грн. х 10,74%) за розгляд справи в суді першої інстанції.

За розгляд справи в суді апеляційної інстанції на користь державного бюджету слід стягнути 150% від вказаної суми, тобто 113,41 грн., відповідно, а всього 189,02 грн.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України різницю судового збору у сумі 1570,98 грн. (1760 грн.-189,02 грн.) слід компенсувати суду за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначна, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2018 року скасувати, і прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 2000 грн. (дві тисячі гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь державного бюджету України судовий збір у сумі 189,02 грн. (сто вісімдесят дев`ять гривень 02 копійки).

Різницю судового збору у сумі 1570,98 грн. (одна тисяча п`ятсот сімдесят гривень 98 копійок) компенсувати суду за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра