Провадження №4-с/760/113/19
Справа №760/9427/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Усатової І.А.,

при секретарі Омелько Г.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення головного державного виконавця Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області Хорошко Н.І., боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРПОЛІПЛАСТ-ПЛЮС», -

В С Т А Н О В И В:

Скаржник звернувся до суду зі скаргою і просить скасувати постанови головного державного виконавця Переяслав-Хмельницького міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області Хорошко Н.І. від 25 січня 2019 року про виведення виконавчого провадження

№ 55214029 із зведеного виконавчого провадження № 55381773 та про повернення стягувачу виконавчого документа, виданого Солом`янським районним судом м. Києва в справі

№ 760/10941/14-ц від 25 квітня 2015 року про стягнення з ТОВ «УКРПОЛІПЛАСТ-ПЛЮС» боргу в розмірі 18 000, 00 грн. у ВП. № 55214029 за п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилається в скарзі на те, що 09 листопада 2017 року ним на адресу Переяслав-Хмельцького міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області був направлений виконавчий лист, виданий Солом`янським районним судом м. Києва в справі № 760/10941/14-ц від 25 квітня 2015 року, про стягнення з ТОВ «УКРПОЛІПЛАСТ-ПЛЮС» боргу в розмірі

18000,00 грн.

25 січня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Підставою для повернення виконавчого документа стало те, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

Вважає зазначену постанову незаконною, оскільки відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень державним виконавцем не було здійснено жодних виконавчих дій для розшуку майна боржника та для виконання судового рішення.

Ним самостійно було розшукано майно боржника і подано клопотання державному виконавцю про вилучення такого майна, у зв`язку з чим державний виконавець звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до приміщення, де знаходиться майно боржника, а саме: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з тим, що державним виконавцем не було надано доказів, які б підтвердили обставини, викладені в поданні, не надано відомостей того, що боржник уникає викликів державного виконавця та перешкоджає проведенню виконавчих дій, в задоволенні подання судом було відмовлено.

Після цього державним виконавцем повернуто виконавчий лист стягувачу.

Законом України «Про виконавче провадження» встановлено ряд виконавчих дій, які державний виконавець має виконати в ході виконавчих дій.

Проте жодного заходу для забезпечення виконання судового рішення державним виконавцем вчинено не було.

Крім того, 25 січня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про виведення виконавчого провадження № 55214029 із зведеного виконавчого провадження, що суперечить нормам чинного законодавства та принципу обов`язковості виконання судового рішення.

Виходячи з цього, просить задовольнити скаргу.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 04 квітня 2019 року відкрито провадження в справі та призначено справу до розгляду.

Скаржник у судове засідання, призначене на 11.10.2019 не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлений належним чином. Про причину неявки суд до відома не поставив.

Представник боржника та державний виконавець у судове засідання призначене на 11.10.2019 не з`явилися, про час розгляду справи повідомлялися належним чином. Про причину неявки суд до відома не поставили.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що в провадженні Переяслав-Хмельцького міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області перебувало зведене виконавче провадження ВП № 55381773.

На підставі заяви стягувача постановою державного виконавця Рашевої Н.І. від 21 листопада 2017 року відкрито виконавче провадження № 55214029 з виконання виконавчого листа, виданий Солом`янським районним судом м. Києва в справі № 760/17016/14-ц від 19 лютого 2016 року, про стягнення з ТОВ «УКРПОЛІПЛАСТ-ПЛЮС» боргу в розмірі 18000,00 грн.

Постановою головного державного виконавця Хорошко Н.І. від 25 січня 2019 року було виведено виконавче провадження № 55214029 з виконання даного виконавчого листа, із зведеного виконавчого провадження № 55381773, яке веде Переяслав-Хмельницьке МР ВДВС ГТУЮ у Київській області.

Постановою головного державного виконавця Хорошко Н.І. від 25 січня 2019 виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Зі змісту постанови вбачається, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходи щодо розшуку майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В статті 30 Закону зазначено, що виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

Тобто, даною нормою закону, якою керувався державний виконавець при винесенні постанови про виведення виконавчого провадження № 55214029 із зведеного виконавчого провадження, такого права державного виконавця не передбачено.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За змістом ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення; безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

30 березня 2018 року представником заявника на адресу Переяслав-Хмельцького міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області подано клопотання про вилучення майна боржника, виявленого ним.

З матеріалів справи вбачається, що після звернення представника заявника державний виконавець звернулася до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області з поданням про примусове проникнення до житла керівника боржника -ТОВ`УКРПОЛІПЛАСТ-ПЛЮС».

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28 серпня 2018 року в задоволенні подання державного виконавця про примусове проникнення до житла відмовлено.

Підставою для такого судового рішення стало те, що державним виконавцем не було надано доказів вжиття ним визначених Законом України» Про виконавче провадження» заходів для виконання рішення суду та перешкод з боку керівника боржника при проведенні виконавчих дій.

З витягу Автоматизованої системи виконавчого провадження вбачається, що протягом листопада 2017 року - січня 2019 року державним виконавцем були винесені постанови про відкриття виконавчого провадження, про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження та про повернення виконавчого документа стягувачу.

З цього випливає, що державним виконавцем не було вжито передбачених законом заходів для виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов`язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд.

Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення права.

Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження.

У Резолюції Парламентської асамблеї Ради Європи 1787/2011 від 02 січня 2011 року зазначено,що виконання рішень Європейського суду з прав людини відзначається існуванням основних системних недоліків, які викликають велику кількість повторюваних висновків щодо порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що серйозно підривають верховенство права.

Щодо України ці проблеми пов`язані, зокрема, з хронічним невиконанням рішень національних судів.

Крім того, за змістом Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як обов`язковості виконання рішень та розумності строків виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду та рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Крім того, виконання рішення суду - є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З точки зору ст. 2 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30 червня 2009 року обов`язковість рішення суду є однією з основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя.

На це ж посилається і Європейський Суд з прав людини в рішеннях «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року та «Іммобільяре Саффі проти Італії».

Виходячи з викладеного вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість скарги та її задоволення.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 1, 2, ч. 1, 3 ст. 18, ч. 1 ст. 30, 37 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 4, 10, 18, 76-81, 141, 447-453 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу - задовольнити.

Скасувати постанову про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження від 25.01.2019 у ВП № 55214029, винесену головним державним виконавцем Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Хорошко Наталією Ігорівною.

Скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 25.01.2019 у ВП № 55214029, винесену головним державним виконавцем Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Хорошко Наталією Ігорівною.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: І.А. Усатова