ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» липня 2019 року

м. Харків

справа № 644/89/18

провадження № 22-ц/818/3072/19

Харківській апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Бровченка І.О., Бурлаки І.В.,

за участю секретаря: Семикрас О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2019 року, ухвалене суддею Клименком А.М.,-

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 17 липня 2013 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого АТ КБ «Приватбанк» надало ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зазначений кредитний договір є договором приєднання та складається з підписаних ОСОБА_1 заяви, «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною картою» та «Тарифів Банку», відповідно до яких позичальник надає свою згоду на встановлення кредитного ліміту та його зміну за рішенням позивача. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на офіційному веб-сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік (далі - кредитний договір).

Відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг» розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку. Власник картки зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню Овердрафту, своєчасно погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевищення платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором. При порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити штраф в розмірі 500,00 грн. та 5 відсотків від суми позову. Договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично вважається пролонгованим на той самий строк.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, станом на 31 жовтня 2017 року виникла заборгованість в розмірі 85 486,60 грн., де: заборгованість за кредитом - 3 954,72 грн.; заборгованість по процентах за користування кредитом - 73 884,90 грн.; заборгованість за пенею за користування кредитом та комісією - 3 100,00 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 4 046,98 грн.

Зважаючи на зазначене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь вищевказану заборгованість в розмірі 85 486,60 грн., де: заборгованість за кредитом - 3 954,72 грн.; заборгованість по процентах за користування кредитом - 73 884,90 грн.; заборгованість за пенею за користування кредитом та комісією - 3 100,00 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) -4 046,98 грн.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 травня 2018 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 80 939,62 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 3 954,72 грн.; заборгованості по процентах за користування кредитом - 73 884,90 грн.; заборгованість за пенею за користування кредитом та комісією - 3 100,00 грн., та судові витрати в розмірі 1 600,00 грн. У задоволенні позову в частині стягнення штрафу (фіксованої частини) в розмірі 500,00 грн. та штрафу (процентної складової) в розмірі 4 046,98 грн. відмовлено.

11 січня 2019 року представником ОСОБА_1 подано заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 січня 2019 року заяву задоволено, заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 травня 2018 року скасовано.

11 лютого 2019 року представником ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що кредитний договір не є договором приєднання та не може вважатися таким, що був укладений між сторонами. Умови та правилами надання банківських послуг не містять підпису ОСОБА_1 , а підписання анкети-заяви свідчить лише про те, що остання виявила бажання оформити кредитну картку. Анкета-заява не містить положень, що притаманні договору, а саме не зазначена ціна, строк дії, строк повернення коштів, права та обов`язки сторін тощо. Позивачем не доведено факту надання відповідачу кредитних коштів. Наданий розрахунок заборгованості не доводить факту здійснення господарських операції між сторонами та розміру заборгованості.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2019 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 80 939,62 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 3 954,72 грн.; заборгованості по процентах за користування кредитом - 73 884,90 грн.; заборгованість за пенею за користування кредитом та комісією - 3 100,00 грн., та судові витрати в розмірі 1 600,00 грн. У задоволенні позову в частині стягнення штрафу (фіксованої частини) в розмірі 500,00 грн. та штрафу (процентної складової) в розмірі 4 046,98 грн. відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представником ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, судом не було належним чином досліджено докази, що містяться в матеріалах справи та не надано їм належної правової оцінки. Є помилковими висновки щодо доведеності позивачем факту надання відповідачу кредитних коштів. Судом першої інстанції не було взято до уваги правову позицію Верховного Суду України, відповідно до якої Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки такі умови не містять підпису позичальника. Законодавство не передбачає можливість отримання кредитних коштів на підставі анкети-заяви. Кредитний договір не є договором приєднання та не може вважатися таким, що був укладений між сторонами. Умови та правилами надання банківських послуг не містять підпису ОСОБА_1 , а підписання анкети-заяви свідчить лише про те, що остання виявила бажання оформити кредитну картку. Наданий розрахунок заборгованості не доводить факту здійснення господарських операції між сторонами та розміру заборгованості.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2019 року на підставі ч.1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи був призначений в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (а.с. 167).

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 263, 264 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не повною мірою.

Частково задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягуючи з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 80 939,62 грн., суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами укладено кредитний договір, зобов`язання за яким відповідач не виконав, зважаючи на що утворилася заборгованість в зазначеному розмірі, яка складається з заборгованості за кредитом - 3 954,72 грн.; заборгованості по процентах за користування кредитом - 73 884,90 грн.; заборгованість за пенею за користування кредитом та комісією - 3 100,00 грн.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції за таких підстав.

Судом встановлено, що 17 липня 2012 року ОСОБА_1 власноруч було заповнено та підписано анкету-заяву про приєднання к умовам та правилам надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 6).

З тексту даної заяви вбачається, що відповідач ознайомився та згодний з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку. Також з тексту заяви вбачається, що ОСОБА_1 виразила свою згоду, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Також із тексту заяви вбачається, що ОСОБА_1 ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, просить відкрити їй рахунок та надати зазначені в заяві послуги, зокрема кредитну картку з встановленим кредитним лімітом (зворотний бік а.с. 6).

Між сторонами кредитного договору були письмово узгоджені всі суттєві умови договору.

Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви було укладено в письмовій формі кредитний договір.

При цьому матеріали справи не містять даних, які б свідчили про заперечення ОСОБА_1 та її представником фактів підписання вказаної вище заяви про отримання банківських послуг. Представником ОСОБА_1 у відзиві на позов та в апеляційній скарзі було зазначено, що підписання ОСОБА_1 анкети-заяви свідчить про те, що вона виявила бажання оформити кредитну картку.

Вказані обставини в їх сукупності свідчать про дотримання письмової форми правочину та укладення кредитного договору, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у погодженому сторонами розмірі.

Крім мотивів, викладених вище, колегія суддів також враховує правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 04 квітня 2018 року по справі № 357/12292/16-ц, в якій зазначено, що часткове виконання кредитного договору відповідно до ст. 204 ЦК України свідчить про правомірність цього правочину. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття умов цього договору.

З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 після отримання картки здійснені дії щодо проведення її активації, користування карткою шляхом отримання кредитних коштів, періодично здійснювала платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Останнє внесення суми в рахунок погашення заборгованості здійснене нею 28 квітня 2015 року в розмірі 498,00 грн. (а.с. 4-5).

Вказані обставини свідчать про дотримання письмової форми правочину та укладення кредитного договору, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у погодженому сторонами розмірі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що укладення кредитного договору між сторонами відбулось згідно чинного законодавства України, ОСОБА_1 частково виконувала його умови.

З огляду на зазначене, викладеній в апеляційній скарзі доводи представника ОСОБА_1 щодо неукладення кредитного договору є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що відповідач не підписувала Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи, колегією суддів не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки в заяві-анкеті зазначено, що відповідач ознайомилась та погоджується з договором про надання банківських послуг, який складається в тому числі з Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів банку. Належність підпису на вказаній анкеті-заяві саме відповідачу, останнім не заперечувалась. Таким чином, вказані доводи відповідача спростовуються документами, які були ним власноруч підписані.

Як вбачається з матеріалів даної цивільної справи, представник відповідача не заперечував факт підписання відповідачем анкети-заяви.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги стосовно того, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є неналежним доказом, оскільки не доводить факту здійснення господарських операції між сторонами та розміру заборгованості.

Окрім розрахунку заборгованості, позивачем також надано виписку по руху коштів по картковому рахунку відповідача, яка містить інформацію про рух коштів, що містяться на балансі кредитної картки, та всі операції за кредитною карткою, у томі числі і погашення заборгованості за кредитом, відсотками та пенею (а.с. 125-127).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що активація ОСОБА_1 картки та користування картковим рахунком також свідчить про укладення сторонами кредитного договору на визначених умовах про надання та обслуговування платіжних карт.

Відповідно до Переліку типових документів, затверджених наказом Міністрерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5, виписки банків віднесені до первинних документів, які фіксують факти виконання госоперацій та служать підставою для записів у регістрах бухобліку та в податкових документах.

Відповідно до вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України позивачем надано до суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази укладення між сторонами кредитного договору та надання відповідачу кредитних грошових коштів. Так, численні письмові пояснення банку з цього приводу, в тому числі аргументи апеляційної скарги, з огляду на положення ЦПК України є доказами, які підтверджують зазначену обставину.

Оцінюючи в сукупності наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором та виписку в якості доказу, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 покладені на неї зобов`язання належним чином не виконувала, зважаючи на що й утворилася заборгованість за кредитним договором.

Під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції відповідачем та його представником будь-яких належних та допустимих доказів, що спростовують укладення кредитного договору та розмір заборгованості, надано не було.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.

Частиною першою статі 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 належним чином не виконав зобов`язання за кредитним договором, зважаючи на що наявні правові підстави для стягнення суми заборгованості з відповідача на користь позивача.

Проте, колегія суддів вважає, що сума заборгованості, на яку заявлений позов, підлягає зменшенню.

З наданої позивачем довідки вбачається, що ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 17 липня 2012 року отримала кредитні картки №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня липня 2016 року (а.с. 89, 124).

Матеріали справи містять заяву представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, в якій він посилається на пропуск позивачем строку позовної давності.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

Як вбачається з правових позицій, викладених в Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по справі № 6-14 цс 14, яка була ухвалена за наслідками перегляду цивільної справи за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналогічні правові позиції викладені і в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 181/467/17, сторонами в якій були ПАТ КБ «Приватбанк». Зокрема, у вказаному судовому рішенні зазначено, що висновок судів попередніх інстанцій про початок перебігу позовної давності з моменту внесення позичальником останнього платежу на погашення кредитної заборгованості є помилковим. Згідно з вищенаведеним пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки, а не закінченням строку дії договору. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16.

Згідно п. 2.1.1.2.11. Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, які були додані банком до позовної заяви, картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицевому боці картки, включно. Забороняється використання картки зі строком дії, що сплив.

Відповідно до п. 2.1.1.2.12. вказаних Умов та правил надання банківських послуг, по закінченню строку дії відповідна кредитна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), за зверненням клієнта.

Як вбачається з довідки банку від 05 лютого 2019 року строк дії пере випущеної на ім`я ОСОБА_1 кредитної картки № НОМЕР_3 було встановлено до останнього дня липня місяця 2016 року (а.с. 89, 124).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає доведеним, що строк дії кредитної картки відповідача був встановлений до 31 липня 2016 року.

За таких обставин, враховуючи наведене вище правові позиції та висновки Верховного Суду України, Верховного Суду, початок перебігу трирічного строку позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі почався 01 серпня 2016 року, а щодо періодичних платежів - з моменту несплати чергового платежу, зокрема щодо погашення процентів та сплати пені.

До суду з даним позовом позивач звернувся 04 січня 2018 року, тобто в межах строку позовної давності, загальний строк якої дорівнює три роки.

Позивачем в позовних вимогах зазначений розмір заборгованості за кредитом в сумі 3 954,72 грн. Аналогічна сума вказана і наприкінці розрахунку заборгованості як підсумкове значення (а.с. зворотній бік а.с. 3, а.с.5).

Розмір зазначеної суми підтверджується вищенаведеним розрахунком та випискою по руху коштів по картковому рахунку відповідача.

За таких обставин колегія суддів вважає, що банком доведений розмір заборгованості за кредитом в сумі 3 954,72 грн., та стягує вказану заборгованість з відповідача.

Проте, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості по процентах за користування кредитом та за пенею.

До вимог щодо стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом застосовується передбачений ст. 257 ЦПК України трирічний строк позовної давності.

Отже, колегія суддів вважає, що підлягає стягненню заборгованість по процентах за користування кредитом за три роки, що передували зверненню банку до суду з даним позовом, а саме з 04 січня 2015 року по 04 січня 2018 року.

Також колегія суддів не погоджується з наданим позивачем розрахунком процентів за користування кредитом, виходячи з якого з процентна ставка становила з 01 вересня 2014 року - 34,80 проценти річних, а з 01 квітня 2015 року - 43,20 процентів річних, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо повідомлення ОСОБА_1 про збільшення розміру процентів за користування кредитом з 30 процентів річних відповідно до 34,80 процентів та 43,20 процентів річних.

Оцінюючи наявність підстав для підвищення банком процентної ставки за кредитом, колегія суддів керується правовими позиціями, викладеними в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року по справі № 6-1374 цс17, сторонами якої були ПАТ КБ «Приватбанк» та позичальник.

Так, Верховним Судом України в цих правових позиціях було зазначено, що у разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України, банком не надано суду належних та допустимих доказів належного повідомлення відповідача про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом, зокрема вручення відповідного листа відповідачу під розписку.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку щодо недоведення банком факту дотримання процедури повідомлення відповідача про збільшення розміру процентної ставки, та, як наслідок - до висновку про безпідставне збільшення банком процентної ставки.

Враховуючи наведене, колегія суддів стягує проценти за користування кредитом в межах строку позовної давності, за період з 04 січня 2015 року по 04 січня 2018 року, виходячи із процентної ставки 30 процентів річних, яка діяла станом на час укладення.

Виходячи з процентної ставки за користування кредитом 30 процентів річних, розмір заборгованості по процентах в межах строків позовної давності складає 6 443,78 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Стягнення неустойки (штрафу, пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду і починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

З матеріалів справи вбачається, що з позовом до суду АТ КБ «Приватбанк» звернувся 04 січня 2018 року. Отже, стягненню підлягає пеня за порушення виконання зобов`язання, починаючи з 04 січня 2017 року. Розмір заборгованості за пенею, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 1 000,00 грн.

Що ж стосується відмови суду першої інстанції у задоволенні позову в частині стягнення фіксованої частини штрафу в розмірі 500,00 грн. та процентної складової штрафу в розмірі 4 046,98 грн., то колегія суддів погоджується з даними висновками суду.

Як вбачається з правових позицій, викладених в постановах Верховного суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, та від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17 цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Враховуючи, що колегією суддів частково задоволено позовні вимоги в частині стягнення пені за період позовної давності, відсутні підстави для стягнення нарахованих банком штрафів за прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання.

Отже, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача грошова сума в розмірі 11 398,85 грн., де заборгованість за тілом кредиту - 3 954,72 грн., заборгованість по процентах - 6 493,78 грн. та пеня - 1 000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд перерозподіляє судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що сума сплаченого позивачем судового збору за звернення до суду з позовом становить 1 600,00 грн. (а.с. 1), зважаючи на що, розмір судового збору, після зміни рішення суду першої інстанції та зменшення розміру заборгованості по процентах та пені, становить 213,00 грн.

Таким чином, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача та є пропорційною задоволеним позовним вимогам, становить 213,00 грн.

Зважаючи на зазначене, керуючись ст. 2, 12, 13, 81,ст.ст. 367, 368, 371, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2019 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНП НОМЕР_4 , на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», , заборгованість за кредитним договором б/н від 17 липня 2013 року в розмірі 11 398,85 грн., де: заборгованість за кредитом - 3 954,72 грн.; заборгованість по процентах за користування кредитом - 6 493,78 грн.; заборгованість за пенею за користування кредитом - 1 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в розмірі 213,00 грн.

В іншій частині рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Постанову складено «05» липня 2019 року.

Головуючий суддя: Судді:А.І. Колтунова І.О. Бровченко І.В. Бурлака