РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/1035/19

Провадження № 22-ц/4815/1306/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Хилевича С. В.,

секретар судового засідання - Ковальчук Л. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 16 серпня 2019 року у складі судді Панас О.В., постановлену в м. Рівне, дата складання повного тексту ухвали невідома,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 16 серпня 2019 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Воронюк К.Ю. про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спонукання до виконання умов мирової угоди та виселення - задоволено. Заборонено ОСОБА_2 вчиняти незаконні дії щодо реєстрації та заселення на проживання будь-яких осіб у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до розгляду справи по суті. Виконання ухвали доручено Рівненському МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області.

Ухвала суду першої інстанції вмотивована передбаченим законом правом суду вжити заходів забезпечення позову за заявою учасника справи на будь-якій стадії процесу та обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити в майбутньому виконання рішення суду, а також принципом гарантування особі реальної можливості захисту своїх прав. Судом враховано принцип співрозмірності заходу забезпечення позову заявленим позовним вимогам, а також те, що обраний спосіб заходу забезпечення позову відповідає предмету позову та водночас не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямований лише на збереження існуючого становища до розгляду справи.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_2 оскаржив її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд покликався на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 11 березня 2014 року по справі № 569/18822/13-ц, якою затверджено мирову угоду між позивачем та відповідачем. Додає, що ні умовами даної мирової угоди, ні позовною вимогою не передбачено заборону відповідачу ОСОБА_2 реєстрацію у даній квартирі як його особисто, так і будь-кого іншого. Пояснює, що ОСОБА_2 вже зареєстрований у даній квартирі, при чому частка у останній належить йому на праві власності. Звертає увагу на відсутність доказів того, що ОСОБА_2 має намір відчужити належну йому частку у квартирі. Доводить, що предметом судового розгляду є вимога до відповідача про спонукання до виконання умов мирової угоди та виселення, і жодної вимоги, яка б стосувалась реєстрації, немає. Зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. З наведених міркувань просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Воронюк К.Ю. про забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Воронюк К.Ю. вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу - безпідставною, у зв`язку з чим просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що із заявою про забезпечення позову до суду звернулася представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Воронюк К.Ю.. У своїй заяві вказує, що відповідач має намір зареєструвати місце проживання своєї дитини за адресою спірного помешкання та вселити у квартиру свою дружину, що суперечить умовам мирової угоди, затвердженої 11 березня 2014 року Рівненським міським судом Рівненської області по справі № 569/18822/13-ц. Зазначену позицію відповідача вважає такою, що вказує на існування реальної загрози утруднення або невиконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Як вбачається із матеріалів справи, між учасниками справи існує спір щодо спонукання до виконання умов мирової угоди та виселення.

11 березня 2014 року Рівненським міським судом Рівненської області у справі № 569/18822/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Вовк Н.П., про визнання заповіту недійсним, затверджено мирову угоду.

У зв`язку з відмовою відповідача добровільно виконувати укладену мирову угоду, Рівненським міським судом 01 жовтня 2018 року видано виконавчий документ про примусове виконання мирової угоди органами державної виконавчої служби.

Причиною звернення до суду із заявою про забезпечення позову послужили ті обставини, що відповідач не лише ухиляється від добровільного виконання мирової угоди, але й всупереч її умовам має намір зареєструвати місце проживання своєї дитини в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , та вселити у неї свою дружину. Як стверджує заявник, відповідач уже вселився у спірну квартиру, що свідчить про серйозність його вищевказаних намірів.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Цивільно-процесуальним законодавством України передбачено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Поруч із цим, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Зважаючи на наведені обставини в сукупності, апеляційний суд приходить до переконання про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а такий вид забезпечення позову, як заборона вчинення незаконних дій щодо реєстрації та заселення на проживання будь-яких осіб у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до розгляду справи по суті не порушує принципів співмірності виду забезпечення позову та позовних вимог, забезпечення збалансованості інтересів сторін.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим ухвала підлягає залишенню без змін, як ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 16 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н.М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В. підпис Хилевич С. В.

Копія вірна: суддя

Рівненського апеляційного суду Ковальчук Н.М.