КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №362/3912/18 Головуючий у І інстанції - Корнієнко С.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/8762/2019 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Туголукової Ірини Василівни на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Васильківського районного нотаріального округу Київської області Семенця Олександра Анатолійовича про визнання правочинів недійсними,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Васильківського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Васильківського районного нотаріального округу Київської області Семенця О.А. про визнання правочинів недійсними, мотивуючи свої вимоги тим, що з 01 вересня 2007 року по 04 березня 2017 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2

07 липня 2011 року подружжям була придбана земельна ділянка площею 0,15га., кадастровий № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому 28 грудня 2015 року дана земельна ділянка відповідачем ОСОБА_2 була продана відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу і, як вбачається з договору, за згодою позивачки.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,15га., кадастровий № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , був посвідчений відповідачем - приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Семенцем О.А., також позивач зазначає, що своєї згоди на продаж цієї земельної ділянки вона нікому не давала.

Також посилається на те, що її підпис на заяві про надання згоди на продаж земельної ділянки є підробленим, через що відповідачем ОСОБА_2 за сприяння відповідача ОСОБА_3 та відповідача - приватного нотаріуса Васильківського районного нотаріального округу Київської області Семенця О.А. її було незаконно позбавлено право власності на земельну ділянку.

Просила суд визнати недійсною заяву ОСОБА_1 про надання згоди ОСОБА_2 на укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,15га., кадастровий № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), укладену 28 грудня 2015 року та посвідчену приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Семенцем О.А. за реєстровим №232.;

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,15га., кадастровий № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), укладений 28 грудня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Семенцем О.А. за реєстровим №2327;

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності (№15967924 від 16 серпня 2016 року, державного реєстратора Васильківської районної державної адміністрації Київської області - Галай Катерини Володимирівни ) на земельну ділянку площею 0,15га., кадастровий № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) шляхом скасування переходу права власності від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 .

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, в якій посилалася на його незаконність, необґрунтованість, ухвалене з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 про надання згоди ОСОБА_2 на продаж земельної ділянки, яка зареєстрована в реєстрі за №2326 приватним нотаріусом Васильківського районного територіального округу Київської області Семенцем О.А. 28 грудня 2015 року.

Про існування зазначеної заяви та Договору вона дізналась лише у вересні 2016 року та заперечує стосовно того, що вона особисто надавала усну чи письмову згоду на продаж земельної ділянки.

Стверджує, що її підпис на заяві було підроблено у зв`язку з чим до Васильківського МВ ГУМВС України в Київській області 04 листопада 2016 року було подано заяву про кримінальне правопорушення.

В пункті 14 Договору є посилання на згоду дружини продавця, зареєстровану за реєстровим №2325, а згідно нотаріального напису на заяві про надання згоди на продаж земельної ділянки, дану заяву зареєстровано в реєстрі за №2326, у зв`язку з чим можна зробити висновки, що цю заяву було виготовлено після укладання Договору внаслідок чого існує невідповідність реєстраційних номерів в Договорі та самій заяві.

Крім того, позивачем було надано суду висновок №10/17 експертного почеркознавчого дослідження, складений 10 лютого 2017 року, згідно з яким при дослідженні електрографічного зображення підпису від імені ОСОБА_1 встановлено, що вказаний підпис виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням підпису.

Просила, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1

На апеляційну скаргу приватний нотаріус Семенець О.А. через представника подав відзив, який обґрунтовував тим, що суд першої інстанції у повній відповідності до ст. 89 ЦПК України оцінив належність, допустимість та достовірність висновку експертного почеркознавчого дослідження, і прийшов до висновку що воно проведене по технічній копії заяви ОСОБА_1 , тобто з порушенням вимог п.3.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, а тому не доводить тієї обставини, що підпис позивачки на заяві є підробленим.

Будь-яких інших доказів на підтвердження цієї обставини ані позивачем, ані її представником надано не було.

Просив, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області залишити без змін.

Крім цього, відзив на апеляційну скаргу через представника подали і ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який обґрунтовували тим, що дійсно, з 01 вересня 2007 року по 04 березня 2017 року апелянт та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час перебування в шлюбі сторони спільно вирішили продати належну їм земельну ділянку площею 0,15га., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання намірів сторін, 28 грудня 2015 року було укладено договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, що був посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Семенцем О.А., за реєстровим №2327.

Доказом вільного волевиявлення апелянта на відчуження спірної земельної ділянки є нотаріально посвідчена заява від 28 грудня 2015 року за реєстровим №2326.

Згодом, виручені від продажу спірної земельної ділянки кошти сторони витратили на потреби їх родини.

Майже через три роки після укладення оспорюваного правочину, коли шлюб між сторонами був розірваний і їх відносини погіршились, а на спірній земельній ділянці відповідачем ОСОБА_3 було зведено житловий будинок загальною площею 277,4кв.м., апелянт вирішила включити спірну земельну ділянку та зведений на ній житловий будинок до спільного майна подружжя сторін.

Одним із домінуючих обґрунтувань та доводів апеляційної скарги апелянта є висновок експертного почеркознавчого дослідження від 10 лютого 2017 року №10/17, проведеного ТОВ Центр судових експертиз «Альтернатива».

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного апелянтом рішення дійшов вірного висновку, що вказаний експертний висновок не є належним доказом по справі.

Відповідачі вважають, що експертне почеркознавче дослідження від 10 лютого 2017 року №10/17 було проведено з порушенням вимог діючого законодавства і відповідно висновок, наданий як результат такого дослідження не може бути належним та допустимим доказом по справі.

Просили, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2019 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 01 вересня 2007 року по 04 березня 2017 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2

07 липня 2011 року подружжям була придбана земельна ділянка площею 0,15га., кадастровий № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

28 грудня 2015 року між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Семенцем О.А. за реєстровим №2327, відповідно до якого ОСОБА_2 відчужив ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,15га., кадастровий № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з п.14 договору цей договір укладений за згодою позивачки ОСОБА_1 , справжність підпису якої засвідчено на заяві Семенцем О.А. , приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області 28 грудня 2015 року №2326.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведена та обставина, що її підпис на заяві про надання згоди на укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28 грудня 2015 року за № 2326 є підробленим, оскільки експертне почеркознавче дослідження, оформлене висновком від 10 лютого 2017 року № 10/17, на який посилається позивачка для доведення цієї обставини, проведене по технічній копії заяви, тобто з порушенням вимог п.3.5. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом МЮУ від 08 жовтня 1998 року за №53/5.

Вимоги позовної заяви про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,15га., кадастровий № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 укладений 28 грудня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Семенцем О.А. за реєстровим № 2327, та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом скасування переходу права власності від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 є похідними від вимоги про визнання недійсною заяви про надання згоди на укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, а тому також задоволенню не підлягали.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За ч.ч.1,2 ст.43 Закону України «Про нотаріат» не допускається вчинення нотаріальної дії у разі відсутності осіб - її учасників або їх уповноважених представників. При вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії.

У відповідності ч.ч.1,2 ст.45 Закону України «Про нотаріат» при посвідченні правочинів і вчиненні інших нотаріальних дій у випадках, передбачених законодавством, нотаріусом перевіряється справжність підписів учасників правочинів та інших осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріально посвідчуванні правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса. Якщо заява чи інший документ підписані за відсутності нотаріуса, особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, повинна особисто підтвердити, що документ підписаний нею.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 22 лютого 2017 року у справі №6-17цс17 та від 30 березня 2016 року № 6-533цс16, укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачкою не доведена та обставина, що її підпис на заяві про надання згоди на укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28 грудня 2015 року за №2326 є підробленим, оскільки експертне почеркознавче дослідження, оформлене висновком від 10 лютого 2017 року №10/17, на який посилається позивачка для доведення цієї обставини, проведене по технічній копії заяви, тобто з порушенням вимог п.3.5. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом МЮУ від 08 жовтня 1998 року за №53/5.

Крім цього, вищезазначене експертне дослідження від 10 лютого 2017 року №10/17 проведене експертом Фраймович Л.В. , у якої на момент його проведення закінчився термін дії ліцензії (а.с.87,88).

Суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на норми закону, які регулюють спірні відносини, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з позивача на користь відповідача Семенця О.А. витрат на правову допомогу у розмірі 140125 грн. з огляду на наступне.

У відповідності до частин 1,3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Представником відповідача надано платіжні квитанції та розрахунки витрачених нормо-годин щодо надання правової допомоги, звіт про надані послуги й акт приймання-передачі послуг правничої допомоги (а.с.160-165).

Вивчивши надані документи, перевіривши обсяг наданих послуг, суд апеляційної інстанції вважає понесені відповідачем витрати на правову допомогу в сумі 140 125 грн. співмірними з складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами) та витраченим на це часом, а також значенням справи для сторони.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

З урахуванням вищенаведеного, суд обґрунтовано прийшов до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу у вищезазначеному розмірі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Туголукової Ірини Василівни залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 04 липня 2019 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Д.О. Таргоній

С.О. Журба