Справа № 496/2876/17
Провадження № 2/496/15/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Буран В.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Дигуляр А.С.,

представник позивача ОСОБА_1 С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , 2008 р.н., третя особа ОСОБА_5 , Служба у справах дітей Біляївської районної державної адміністрації Одеської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом який згодом уточнила, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

Обґрунтовує позов тим, що їй на праві власності належить житло за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою, окрім позивача, зареєстровано: ОСОБА_3 доньку, ОСОБА_5 сина, ОСОБА_4 - 2008 року народження онука. З 1998 року відповідач за даною адресою не проживає, вона з сином проживала в буд. АДРЕСА_2 , а потім переїхала до чоловіка в буд. АДРЕСА_3 . Так як у позивача неприязні стосунки з відповідачем, то сумісне проживання неможливе. Її реєстрація з сином за даною адресою обмежую право розпоряджатися своєю власністю. Тому позивач звернулась з відповідною заявою до суду.

Представник позивача у судове засідання з`явився, на позові наполягав.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явився, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи.

Третя особа - служба у справах дітей Біляївської районної державної адміністрації Одеської області у судове засідання не з`явилась, але в матеріалах справи міститься заява, відповідно до якої, позовні вимови не підтримує. До заяви також додала копію висновку органу опіки та піклування від 11.05.2018 року № В-356-15 та в якому зазначено, про недоцільність зняття з реєстрації малолітнього ОСОБА_4 , через те, що він є дитиною-інвалідом, часто хворіє через, що знаходиться на індивідуальному навчанні (а.с. 64, 66).

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. У попередніх судових засіданнях з позовом погодився.

Заслухавши представника позивача, інших учасників в минулих засіданнях, дослідивши матеріали справи та наявні докази, суд вважає, що в позові слід відмовити повністю з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-1600 від 19.08.2017 року спадкоємцем житлового будинку АДРЕСА_1 , в тому числі з урахуванням 1/3 частки спадкового майна, від якої відмовився син померлого ОСОБА_5 та з урахуванням 1/3 частки спадкового майна, від якої відмовилась донька померлого ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 є його жінка ОСОБА_2 (а.с. 4).

Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 95075767 від 19.08.2017 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-1600 від 19.08.2017 року, зареєстровано право приватної власності ОСОБА_2 на вищевказаний житловий будинок (а.с.5а, 6).

Довідкою від 22.08.2017 року виданої та підписаної секретарем сільською ради Біляївського району Одеської області ОСОБА_2 про те, що вона дійсно зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою також проживають та прописані: ОСОБА_5 1983 року народження син та ОСОБА_3 1979 року народження - донька (а.с. 9).

Позивач надала до суду копію акту від 21.08.2017 року, складеного комісією у складі депутата Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області та двух сусідів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які провели обстежена будинку за адресою: АДРЕСА_1 і стверджують, що ОСОБА_3 1979 року народження дійсно з 1998 року за даною адресою не проживає, та згідно свідоцтва права на спадщину № 1-1600 від 19.08.2017 року цей будинок належить ОСОБА_2 (а.с. 9а).

Відповідач у судовому засіданні заявила клопотання про витребування відомостей про реєстрацію місця проживання її сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження Серія НОМЕР_1 , актовий запис 34 (а.с.29). Дане клопотання було задоволено (а.с. 34).

Згідно довідки Мирненської сільської ради від 03.11.2017 року № 2192 про реєстрацію місця проживання, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 38).

Відповідно довідки Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області від 08.112017 року № 524 ОСОБА_4 2008 року народження, зареєстрований за вищевказаною адресою, проживає разом з матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 44).

Відповіддю Мирненської сільської ради Одеської області від 24.11.2017 року № 2288 на адвокатський запит представника позивача адвоката Лєхова С.В. зазначено, що на даний час гр. ОСОБА_3 та її син ОСОБА_4 фактично проживають по АДРЕСА_3 , деякий час проживали за адресою АДРЕСА_2 , період часу проживання невідомий, даними щодо їх проживання за адресою реєстрації сільська рада не володіє (а.с. 70).

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку.

Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

У відповідності ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно п. 41 рішення ЄСПЛ по справі «Крицька та Крицький проти України № 30856/03» втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Відповідно п. 44 втручання заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, не доведеність факту втрати право користування жилим приміщенням, адже позивачем на підтвердження того, що відповідач за місцем реєстрації не проживає понад один рік, надано Акт від 21.08.2017 року, складеного комісією у складі депутата Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області та двох сусідів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , який суд не може прийняти за доказ так, як він неналежно оформлений, не завірений та є не читабельним. Окрім цього акту, жодний доказ не довів того, що відповідач дійсно впродовж року не проживала за адресою реєстрації та втратила право користування.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України - письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом, учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, позивач не надала доказів на якої підставі відповідачка отримала право користування спірним жилим приміщенням, що ні дає суду можливості встановити законність втрати таких підстав.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги не доведеними і такими, що не підлягають задоволенню, оскільки факт втрати право користування відповідача та її сина в житловому будинку не доведено.

Керуючись ст. ст. 10, 76, 77, 79, 81, 89, 95, 259, 264-265, 268, 273 ЦПК України, ч. 16, 319, 386, 391, 396, 405 ЦК України, 71, 72, 150 ЖК України суд,-

У Х В А Л И В :

В позові ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_4 , паспорт серії НОМЕР_2 , ІПН НОМЕР_3 ) до ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , 2008 р.н (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ), третя особа ОСОБА_5 (адреса: АДРЕСА_4 ), Служба у справах дітей Біляївської районної державної адміністрації Одеської області (місце знаходження: 67600, Одеська область, м. Біляївка, вул. Миру, 1) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 24 червня 2019 року.

Суддя Буран В.М.