Постанова

Іменем України

13 червня 2019 року

м. Київ

справа № 569/11027/16

провадження № 61-30587 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник позивача - ОСОБА_2 ;

відповідач - Рівненський державний гуманітарний університет;

представник відповідача - Якубець Катерина Миколаївна;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 квітня 2017 року у складі судді Рудики Л. Д. та рішення апеляційного суду Рівненської області від 10 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Григоренка М. П., Боймиструка С. В., Шимківа С. С.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Рівненського державного гуманітарного університету про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Позовна заява мотивована тим, що вона працювала на посаді чергової гуртожитку Рівненського державного гуманітарного університету. Наказом ректора Рівненського державного гуманітарного університету від 01 серпня 2016 року № 150-04-01 її було звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України, за угодою сторін.

Проте, відповідачем при звільненні не проведено повного розрахунку, не виплачено їй заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку. Такими неправомірними діями відповідача їй завдано також моральної шкоди.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 01 серпня 2016 року по день фактичного розрахунку, тобто по 16 серпня 2016 року, у розмірі 1 461 грн 45 коп., а також 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Рівненського державного гуманітарного університету на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 серпня 2016 року по 16 серпня 2016 року у розмірі 1 461 грн 45 коп. та 300 грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у день звільнення з роботи відповідач повного розрахунку з позивачем не провів. Розмір середнього заробітку, який обраховано судом з 01 серпня 2016 року по 16 серпня 2016 року, обчислено згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, а розмір моральної шкоди - на підставі наданих доказів та виходячи з вимог розумності, виваженості та справедливості.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 10 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, апеляційну скаргу Рівненського державного гуманітарного університету задоволено.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 квітня 2017 року в частині стягнення з Рівненського державного гуманітарного університету на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Рівненського державного гуманітарного університету на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 серпня 2016 року по 05 серпня 2016 року у розмірі 389 грн 72 коп. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що у день звільнення з роботи відповідач повного розрахунку з позивачем не провів. Оскільки позивач подала відповідачу заяву про звільнення за угодою сторін 01 серпня 2016 року і в цей же день було видано відповідний наказ про її звільнення з роботи, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні має розраховуватись, починаючи з 02 серпня 2016 року, а не з 01 серпня 2016 року. Крім того, 05 серпня 2016 року Рівненський державний гуманітарний університет фактично оформив та передав до органів Державної казначейської служби України та до банку платіжне доручення для здійснення виплати ОСОБА_1 заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, що спростовує наявність вини відповідача у перерахунку коштів позивачу після вказаної дати.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просила оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині вирішення її позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно взяв до уваги платіжне доручення від 05 серпня 2016 року, зазначивши, що вини відповідача у затримці розрахунку при звільненні після вказаної дати не було, оскільки обставин, які б звільняли відповідача від зобов?язання провести розрахунок з працівником у день звільнення не існувало. Тобто, подання 05 серпня 2016 року відповідачем відомості до органів Державного казначейства не надало їй права отримати та розпорядитися належними їй коштами, оскільки вона їх отримала лише 12 серпня 2016 року. Незаконними діями відповідача, постійним порушенням трудових прав їй було завдано також моральної шкоди, розмір якої вона оцінює у 10 тис. грн, проте суди не взяли до уваги, що відповідач систематично порушує її права, які вона змушена захищати в суді, та безпідставно визначили розмір завданої їй моральної шкоди у 300 грн.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У січні 2018 року Рівненський державний гуманітарний університет подав заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначив, що оскаржуване рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, судом правильно встановлено обставини справи та надано належну правову оцінку наданим сторонами доказам.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 569/11027/16 з Рівненського міського суду Рівненської області.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві Осіяну О. М.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 працювала на посаді чергової гуртожитку Рівненського державного гуманітарного університету.

Наказом ректора Рівненського державного гуманітарного університету від 01 серпня 2016 року № 150-04-01 її було звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України, за угодою сторін.

05 серпня 2016 року Рівненський державний гуманітарний університет фактично оформив та передав до органів Державної казначейської служби України та АТ «Укрексімбанк» платіжне доручення для здійснення перерахунку ОСОБА_1 заробітної плати та компенсації за невикористану щорічну відпустку (а.с. 21, 47).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника (стаття 117 КЗпП України).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Вирішуючи спір, суди, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, дійшли правильного висновку про те, що в день звільнення відповідачем позивачу не було виплачено всі належні до сплати суми, що є порушенням вимог частини першої статті 116 КЗпП України і покладає на відповідача зобов`язання, передбачені статтею 117 КЗпП України. При цьому апеляційний суд правильно зазначив, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні має розраховуватись, починаючи з 02 серпня 2016 року, а той факт, що 05 серпня 2016 року відповідач фактично оформив та передав до органів Державної казначейської служби України та до банку платіжне доручення для здійснення виплати ОСОБА_1 заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку спростовує наявність вини відповідача в отриманні коштів позивачем після вказаної дати.

Розмір середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні районним судом визначено згідно з вимогами статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, правильно визначивши середньоденний заробіток, що відповідачем не спростовано.

Розмір моральної шкоди визначено судом згідно поданим доказам, врахувавши вимоги розумності та справедливості.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність ухваленого рішення апеляційного суду не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 квітня 2017 року у незміненій після апеляційного перегляду частині та рішення апеляційного суду Рівненської області від 10 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара