Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 367/3242/15-ц

провадження № 61-27904св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України,

відповідач 1 - Гостомельська селищна рада Київської області,

відповідач 2 - ОСОБА_1 ,

третя особа 1 - комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство»,

третя особа 2 - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 листопада 2016 року в складі судді Чернова Д. Є. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 12 липня 2017 року в складі колегії суддів: Суханової Є. М., Данілова О. М., Мережко М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст заяви

У травні 2015 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся до суду з позовом до Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_1 , у якому просив:

- визнати недійсним рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11 березня 2010 року № 1298-50-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,1000 га;

- визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 217593, виданий ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:101:0098, площею 0,1000 га;

- витребувати з володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку з кадастровим номером :01:101:0098, площею 0,1000 га, вартістю 60 920 грн.

Позов мотивовано тим, що на підставі рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11 березня 2010 року № 1298-50-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» ОСОБА_2 отримала державний акт серії ЯЛ № 217593 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:101:0098, площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

21 грудня 2010 року ОСОБА_2 відчужила вказану земельну ділянку ОСОБА_1 .

Перевіркою встановлено, що у приватну власність ОСОБА_2 передано земельну ділянку державної власності, яка знаходиться за межами населеного пункту селища Гостомель за рахунок земель запасу.

Перший заступник прокурора Київської області вказував, що відповідно до проекту землеустрою, який затверджено оскаржуваним рішенням, відведення земельної ділянки передбачене за рахунок земель запасу, однак у період з 01 січня 2009 року по 01 січня 2011 року на території Гостомельської селищної ради площа земель запасу не змінювалася.

Крім того, на момент відведення спірна перебувала у постійному користуванні лісгоспу та відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування знаходилась у кварталі № 12 Київського лісництва, за рахунок якого відповідно до Указу Президента України від 01 травня 2014 року № 446/2014 «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський» розширено територію національного природного парку «Голосіївський».

Посилаючись на те, що передана ОСОБА_2 земельна ділянка державної власності лісогосподарського призначення, що знаходилась за межами населеного пункту смт. Гостомель, а також відноситься до земель природно-заповідного фонду, позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 15 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд врахував незаконність передачі Гостомельською селищною радою Київської області у приватну власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки, проте дійшов висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з пропуском прокурором строку позовної давності, оскільки у відповіді комунального підприємства «Святошинське лісопаркове господарство» (далі - КП «Святошинське лісопаркове господарство») від 21 листопада 2014 року № 873 зазначено, що з листа прокуратури м. Києва їм стало відомо, що протягом 2011-2012 року було пред`явлено 18 позовів на площу 2,7 га про скасування рішень Гостомельської селищної ради, державних актів та повернення земельних ділянок. Органами прокуратури на протязі 2011 року направлялись запити на надання документів щодо виділення земельних ділянок, оригінали рішень Гостомельської селищної ради у 2010 році надавались для вивчення прокурору м. Ірпеня Київської області.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 12 липня 2017 року апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України відхилено, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 листопада 2016 року залишино без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про пропуск прокурором строку позовної давності, що відповідно до вимог статті 267 ЦК України є підставою для відмови в задоволенні позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У серпні 2017 року перший заступник прокурора Київської області подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що у випадку звернення прокурора в інтересах відповідного органу (Кабінету Міністрів України) позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатись саме позивач, а не прокурор. Відповідачами не доведено, що Кабінет Міністрів України мав можливість отримати інформацію про допущені порушення раніше, ніж прокурором заявлено позов. Також судами не встановлено, чи мала прокуратура об`єктивну можливість дізнатись про порушення законодавства до проведення нею перевірки, враховуючи ту обставину, що будь-якої інформації стосовно передачі спірної земельної ділянки за рахунок лісогосподарських земель Гостомельська селищна рада до прокуратури не надавала, натомість інформувала, що передача земель відбувалася за рахунок земель запису.

Короткий зміст заперечень на касаційну скаргу та узагальнення їх доводів

У березні 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав заперечення (відзив) до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, у яких просить касаційну скаргу відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Заперечення мотивовані тим, що суди попередніх інстанцій правильно враховали, що прокуратурою пред`явлено позов в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України 14 травня 2015 року з пропуском строку позовної давності, і не доведено, що позивачу в строк позовної давності не було відомо про порушене право.

У травні 2018 року перший заступник прокурора Київської області подав відповідь на відзив, у якій вказує, що доводи, викладені представником у запереченні ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , не спростовують доводів касаційної скарги та не підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 10 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано справу № 367/3242/15-ц з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року вказана справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року справу за заступника прокурора позовом Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Гостомельської селищної ради київської області, ОСОБА_1 , треті особи: комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», ОСОБА_2 , про визнання недійсними рішення, державного акта на право власності на землю, витребування земельної ділянки, призначено до розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що селище міського типу Гостомель утворено відповідно до Указу Президії Верховної Ради УРСР від 15 листопада 1938 року № 39/22 в існуючих межах Гостомельської сільради.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Київської обласної ради депутатів трудящих № 566 від 22 липня 1967 року село Мостище було віднесено до складу і в підпорядкування Гостомельської селищної ради Київської області.

Згідно рішення виконкому Київської обласної ради депутатів трудящих від 28 жовтня 1968 року № 791 «Про затвердження адміністративних меж міських (селищних) рад депутатів трудящих Київської області» було затверджено адміністративні межі Ірпінського регіону разом із адміністративними межами селища Гостомель, яке входило до складу м. Ірпінь.

На підставі рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11 березня 2010 року № 1298-50-V про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджено ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку, загальною площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення на ім`я ОСОБА_2 видано державний акт серії ЯЛ № 217593 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:101:0098, площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

21 грудня 2010 року ОСОБА_2 продала вказану земельну ділянку, вартістю 60 920 грн, ОСОБА_1 .

Відповідно до Указу Президента України «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський» від 01 травня 2014 року змінено межі національного природного парку «Голосіївський» шляхом розширення його території на 6 462, 62 гектара за рахунок земель Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд», що включаються до складу національного природного парку «Голосіївський» без вилучення у землекористувача. Відповідно до цього Указу Президента Кабінет Міністрів України зобов`язано забезпечити розроблення протягом 2015-2016 років проекту землеустрою з організації та встановлення меж території, що включається до складу національного природного парку «Голосіївський» без вилучення у землекористувача. Тобто ОСОБА_4 отримала земельну ділянку задовго до зміни меж національного природного парку «Голосіївський» до того ж межі даного природного парку до цього часу не встановлені.

Згідно відповіді на запит прокуратури Київської області управління Держземагенства у м. Ірпені Київської області повідомило, що у зв`язку з відсутністю землевпорядної документації із зазначенням меж парку «Голосіївський», управління немає можливості надати інформацію про входження земельних ділянок з вказаними у листі кадастровими номерами до меж парку «Голосіївський» (в тому числі з кадастровим номером :01:101:0019 згідно з запитом від 27 лютого 2015 року № 05/1-378).

Згідно відповіді КП «Святошинське лісопаркове господарство» від 21 листопада 2014 року № 873 підприємство зареєстровано Святошинською районною у м. Києві державною адміністрацією 11 березня 2002 року і є правонаступником державного лісопаркового господарства, заснованого на комунальній власності, та здійснює лісогосподарську діяльність на закріпленій території.

Відповідно до постанови про проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів № 51 від 16 травня 2014 року постановлено провести перевірку в порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів в Гостомельській селищній раді Київської області з питань додержання вимог земельного законодавства під час відведення земельних ділянок у власність громадян для будівництва житлових будинків, загальною площею 12,75 га.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що земельна ділянка передана ОСОБА_2 з порушенням вимог Земельного кодексу України та Лісового кодексу України, оскільки на момент відведення спірна земельна ділянка відносилась до лісів та перебувала у користуванніКП «Святошинське лісопаркове господарство».

Однак, оскільки прокурор пропустив строк позовної давності, про застосування наслідків спливу якої заявлено відповідачами у справі, суди дійшли висновку про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає вказаний висновок судів попередніх інстанцій передчасним з огляду на наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Згідно із частиною другою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України, 2004 року, у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Одним з таких органів є прокуратура, на яку пунктом 2 статті 121 Конституції України у редакції, яка діяла на час пред`явлення позову, покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим, згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У поданих до суду першої інстанції запереченнях проти позову Гостомельська селищна рада Київської області та ОСОБА_1 заявили клопотання про застосування строку позовної давності.

Виходячи зі змісту статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

З огляду на положення статті 261 ЦК України, статті 45 ЦПК України, 2004 року, суд повинен з`ясувати, з якого моменту у прокурора виникло право на звернення до суду в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України з вищезазначеним позовом. Це право пов`язане з моментом, коли саме повноважному органу, а саме Кабінету Міністрів України, право якого порушене, стало відомо чи могло стати відомо про таке порушення.

Вказана позиція узгоджується із висновками висловленими Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95цс18); від 30 травня 2018 року у справі № 359/2012/15-ц (провадження № 14-101цс18); від 05 червня 2018 року у справі № № 359/2421/15-ц (провадження № 14-168цс18); від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17 (провадження № 14-183цс18); від 20 листопада 2018 року у справі № 372/2592/15-ц (провадження № 14-339цс18).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган.

Ураховуючи те, що прокурор пред`явив позов в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, суди не з`ясували, коли зазначений орган довідався або міг довідатися про порушення його права та чи є у нього поважні причини для поновлення строку на звернення за захистом прав. Держава зобов`язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконних правових актів, їх скасування не повинно ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність. Держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Суди на зазначені положення закону уваги не звернули, а вирішуючи спір, виходили лише із того, що органам прокуратури було і могло бути відомо про порушення прав держави, починаючи з 25 жовтня 2010 року (часу отримання оригіналу спірного рішення, який до цього часу не повернуто), що підтверджується зібраними матеріалами справи, а саме запитами прокуратури Київської області від 06 жовтня 2010 року та безпосереднім направленням на адресу прокурора оспорюваного рішення і повного пакету документів, які стосувалися надання у власність громадянам земельних ділянок по непарній стороні вул. Київська та Щорса від 13 січня 2011 року, 11 лютого 2011 року, 04 липня 2011 року, 05 листопада 2011 року.

Крім того, для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18).

Суди також залишили поза увагою, що спір стосується земельної ділянки лісогосподарського призначення, такі землі перебувають під посиленою правовою охороною держави. Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, зокрема без належного дозволу уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля. Незаконне набуття у власність земель лісогосподарського призначення приватними особами без відповідного рішення Кабінету Міністрів України є неможливим, їх розташування свідчить про неможливість виникнення приватної власності без згоди Уряду України. ОСОБА_2 не мала перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, могла і повинна була знати про те, що земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення, що ставить добросовісність. ОСОБА_2 під час набуття земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів.

Таким чином, суди у порушення вимог статей 212-214, 303, 315 ЦПК України 2004 року, вищевказаних положень закону та обставин справи не врахували, належним чином доводів прокурора не перевірили.

Оскільки відповідно до статті 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні процесуальні можливості з`ясувати дійсні обставини справи та оцінити докази, які не були досліджені судами попередніх інстанцій, колегія суддів приходить до висновку про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Отже, рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 12 липня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов

Судді : В. С. Жданова

В. М. Ігнатенко

В. А. Стрільчук

М. Ю. Тітов