БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1292/18
Провадження № 2/497/354/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Кодінцевої С.В,

за участю секретаря - Ковтун О.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

його представника - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу, та витрат на ремонтні роботи,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася 26.07.2018 року до суду з вищезазначеним позовом, та просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь:

- суму завдатку, наданого нею відповідачу за купівлю будинку у розмірі 1 500 доларів США, що на час звернення до суду в еквіваленті складало 39 455 гривен;

- витрати на ремонтні роботи будинку у розмірі 20 785.00 гривен.

Свої вимоги мотивувала тим, що в 2014 році вона та ОСОБА_2 домовились, що позивач придбає у відповідача житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Цей правочин вони домовились здійснити за 3000 доларів США, та вона позивач передала відповідачу 1500 доларів США як завдаток на підтвердження її наміру купити будинок, про що отримала від ОСОБА_2 відповідну розписку.

В 2014 році документи на будинок у відповідача ще не були оформлені, хоча у сільській раді підтверджували що, дійсно будинок належить відповідачу, а не якійсь сторонній особі.

Оскільки вона, позивач сплатила завдаток, відповідач дозволив їй вселитись у будинок і здійснити деякий ремонт у будинку, без якого в ньому проживати було неможливо. Позивач придбала будівельні матеріали на суму 20 785.00 гривен та зробила ремонт у будинку. Але, час спливав, а відповідач не дивлячись на її постійні наполягання, так і не приступав до оформлення документів на будинок.

11.11.2015 року вона звернулась знову до відповідача з питанням про оформлення документів на будинок. Відповідач запевнив її, позивача, що оформить документи на будинок та надав позивачу розписку, що він прийняв у неї завдаток за будинок у розмірі 1500 доларів США.

В травні 2016 року відповідач став несподівано вимагати у позивача виселитись з його будинку, а тому вона була вимушена виселитись.

Позивач вважає, що відповідач вчинив незаконні дії, і повинен повернути їй суму завдатку у розмірі 1500 доларів США та відшкодувати їй кошти витрачені на ремонт його будинку у сумі 20785 гривень.

22 листопада 2018 року суд постановив заочне рішення, яким задовольнив вимоги позивача частково, стягнувши з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 суму авансу у розмірі 41 640.00 гривен (сорок одна тисяча шістсот сорок гривен), та судовий збір в розмірі 704.80 гривен (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок), тобто всього: 42344.80 гривен (сорок дві тисячі триста сорок чотири гривні вісімдесят копійок) (а.с.55-58).

Ухвалою суду від 25.02.2019 року заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд названого заочного рішення було задоволено, скасовано заочне рішення та справу призначено до судового розгляду в загальному порядку (а.с.61-62).

25.02.2019 року за клопотанням сторін по справі (а.с.65, 66) підготовче засідання було відкладено на 22.04.2019 року (а.с.68).

22 квітня 2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду на 05.06.2019 року (а.с.81).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Надала пояснення з підстав зазначених в позові.

Стверджувала, що в дійсності між нею та відповідачем відбулася домовленість про купівлю-продаж житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 в квітні 2014 року. У присутності ОСОБА_4 та дружини ОСОБА_2 ОСОБА_5 , перебуваючи в будинку відповідача вона передала йому половину суми коштів, а саме 15 000 гривен, що в доларовому еквівалентні становила на час передачі 1.5 тисячі доларів США. Кошти передавалися в гривнях. Після чого, відповідач дозволив перевести речі та вселитися в будинок. Лише восени, вона звернулася до відповідача, та на підтвердження досягнутих умов він погодився надати розписку про отриманні кошти. Розписку написала вона власноручно, а ОСОБА_2 та ОСОБА_6 поставили свої підписи.

За весь час проживання в будинку відповідача, вона позивач здійснила ремонтні роботи: перекрила кришу, замінила вікна, двері у ванній кімнаті, відремонтувала приміщення кухні та ванної, двір було залито бетоном. Нащо вона витратила 20 785.00 гривен, які також просила стягнути з відповідача.

Відповідач позовні вимоги не визнав, та просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. При цьому підтвердив, що дійсно між ним та позивачем відбулась домовленість про купівлю-продаж житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 за 3 000.00 доларів США. Договір не укладали, так як він не мав належним чином оформленого правовстановлюючого документу на будинок. Дійсно дозволив позивачу вселитися і проживати в будинку. Проте, ніяких коштів позивач йому не передавала, розписку він не підписував і підпис в ній не його. Дозволу на проведення ремонтних робіт в його будинку, він позивачу не надавав.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума чи рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Тобто внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке б мало випливати з договору, укладеного між сторонами.

Судом встановлено, і сторонами не заперечувалося, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 в квітні 2014 року відбулась домовленість про купівлю-продаж домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за 3 000.00 доларів США.

В зв`язку з відсутністю у відповідача правовстановлюючого документу на вказане домоволодіння, договір купівлі-продажу не був належним чином оформлений. Саме зі згоди відповідача, позивач навесні 2014 року переїхала проживати в будинок відповідача.

Дані обставини були визнані сторонами, а тому доказуванню не підлягають.

По твердженню позивача, вона передала відповідачу 15 000 гривень (по курсу долара США до гривні - 1 500 доларів США). Кошти були передані саме в гривнях.

Оскільки тривалий час, відповідач не оформлював документи на будинок, позивач запропонувала скласти розписку, яку вона власноручно написала 11.11.2015 року, і її підписали: вона позивач, відповідач ОСОБА_2 , та свідок ОСОБА_7 , у присутності якого були передані кошти.

В розписці було відображено, що домовленість про купівлю-продаж будинку відбулась в 2014 році, при усній домовленості було передано 15 000 гривен (1500 доларів США по курсу), а решту суми при оформлені документів 15 000 гривен по курсу (а.с.6).

Відповідач заперечував факт передачі коштів, а також що підпис в цій розписці не його.

Однак, на спростування зазначеного, відповідачем не надано жодного доказу, клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, відповідачем заявлено не було, хоча судом було роз`яснено відповідачу його права та обов`язки щодо подання суду доказів та доведення їх переконливості перед судом.

Свідок ОСОБА_7 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність, підтвердив суду, що саме в його присутності були передані ОСОБА_1 кошти в розмірі 15 000.00 гривен відповідачу ОСОБА_2 як аванс за купівлю-продаж житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Також свідок підтвердив, що підпис в розписці його, і що цю розписку підписував ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , при цьому були присутні дружина відповідача ОСОБА_8 , і його покійна мати.

Свідок ОСОБА_5 , яка є дружиною відповідача, підтвердила той факт, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 дійсно відбулась весною 2014 року усна домовленість про купівлю-продаж житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 за 3 000.00 доларів США, та відповідач надав згоду на вселення позивача в будинок.

Проте свідок категорично заперечувала, що позивач передала відповідачу частину коштів за будинок, а також про написання і підписання відповідачем розписки.

Свідок ОСОБА_9 , голова Городненської сільської ради Болградського району Одеської області суду пояснив, що йому добре відома ситуація яка виникла між сторонами. Позивач ОСОБА_1 не раз приходила в сільську раду, та просила вплинути на відповідача аби він швидше оформив правовстановлюючий документ на житловий будинок, який вона мала намір придбати. Йому відомо зі слів сторін по справі, що між ними дійсно була домовленість про купівлю-продаж житлового будинку, і що ОСОБА_1 сплатила якусь частину коштів. Проте, він категорично не бажав і не цікавився їх фінансовими питаннями. Після виготовлення відповідачем свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок, він свідок, запросив сторони та запропонував їм спільно поїхати в м. Болград до нотаріуса та оформити угоду, навіть запропонував залишити кошти у нього, які він міг би потім передати іншій стороні. Але, позивач з відповідачем знову не дійшли спільної згоди.

Таким чином, покази зазначених свідків співвідносяться з поясненнями сторін по справі в частині, що між сторонами дійсно була укладена усна угода про купівлю-продаж житлового будинку, та згоду відповідача на вселення позивача в цей будинок для проживання, а також з урахуванням інших пояснень свідків, суд дійшов глибокого переконання, що кошти позивач у розмірі 15 000.00 гривен відповідачу передавала, і в зв`язку з цим відповідач дозволив позивачу проживати в його будинку.

Суд розцінює критично покази свідка ОСОБА_5 , що кошти позивач не передавала, і що відповідач розписку не підписував, оскільки свідок є дружиною відповідача, а відтак зацікавлена в тому, що б в позові позивачу було відмовлено.

Оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку в установленому законом порядку між сторонами укладено не було, то передані позивачем кошти у розмірі 15 000.00 гривен (саме в гривневому еквіваленті було передано) є авансом, про що і вказується в самій розписці від 11.11.2015 року (а.с.6).

На відміну від завдатку аванс - це лише спосіб платежу, який не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати.

Зі змісту зазначених норм закону можна зробити висновок, що аванс - це лише спосіб платежу і він не є зобов`язанням. Аванс не виконує забезпечувальної функції, він сплачується боржником у момент настання обов`язку платежу, тобто виконує функцію попередньої оплати. Той, хто отримав аванс, повинен його повернути. Боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У свою чергу кредитор не може бути зобов`язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків.

У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Тобто, боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У свою чергу кредитор не може бути зобов`язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків.

Оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону (ст. 657 ЦК України), між сторонами укладено не було, то сплачена в рахунок виконання договору відповідачеві сума авансу повинна бути повернута в тому розмірі, в якому вона передавалася.

Так, з виниклих між сторонами правовідносин видно, що передана позивачем сума у розмірі 15 000.00 гривен є авансом, який повинен бути повернений відповідачем, незалежно від того, з вини якої із сторін не відбулася угода купівлі-продажу житлового будинку.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки. Оскільки договір купівлі-продажу будинку й земельної ділянки, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладені не були, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана позивачем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_2 грошова сума в розмірі 15 000.00 гривен є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13.02.2013 року по справі №6-176цс12.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача авансу в розмірі у розмірі 1 500 доларів США, що на час звернення до суду в еквіваленті складало 39 455 гривен підлягають частковому задоволенню.

Суд виходить з того, що кошти відповідачу були передані саме в розмірі 15 000.00 гривен, та саме в такому розмірі мають бути повернуті позивачу.

Заперечення відповідача, що кошти йому не були передані, суд до уваги не приймає, і вважає не правдивими, та розцінює як спосіб уникнути від виконання взятих на себе зобов`язань. Так, відповідач підтвердив, що між ним та ОСОБА_1 дійсно відбулась домовленість про купівлю-продаж, і що дійсно він дозволив позивачу вселитись в будинок, а відтак суд приходить до висновку, що і кошти позивачем були передані відповідачу, що в дійсності буте мати послідовний логічний зв`язок.

До того ж, відповідач оформив право власності на житловий будинок ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності СТА НОМЕР_1 та Витягом з Державного реєстру речових прав (а.с.90-91), однак право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований житловий будинок до теперішнього часу не оформлено. Тобто, відповідач не мав наміру виконувати взяті на себе зобов`язання за усним договором про купівлю-продаж житлового будинку.

А щодо твердження відповідача, що підпис в розписці не його, то слід зазначити, що в усіх наявних в матеріалах справи документах, в тому числі в копії паспорту відповідача, в довіреності на ім`я представника, в пам`ятці про права та обов`язки, скрізь підпис відповідача різний. Втім, з метою спростування доводів позивача в частині підписання ним, відповідачем розписки, відповідачем ОСОБА_2 не було заявлено клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи, а відтак слід вважати визнаним фактом.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на ремонтні роботи будинку відповідача у розмірі 20 785.00 гривен суд зазначає наступне.

По твердженню позивача ОСОБА_1 протягом 2014-2015 року вона робила ремонт у будинку, розташованому по АДРЕСА_1 , що полягало у перекритті шифером даху будинку, замінила електричну проводку у будинку, штукатурили та прошпаклювали стіни будинку, замінила двері та вікно у ванній кімнаті, що підтверджується показами свідків.

Так свідок ОСОБА_7 (а.с.92-93) суду пояснив, що саме у його присутності в квітні 2014 року відбулась домовленість між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо купівлі-продажу будинку за адресою: АДРЕСА_1 за 3 000 доларів США, та саме у його присутності були передані кошти відповідача в розмірі 15 000.00 гривен, що в доларовому еквіваленті становила 1 500.00 доларів США. Підпис в розписці належить йому, також цю розписку підписала ОСОБА_1 та ОСОБА_2 При передачі коштів була присутня дружина відповідача та його покійна мати, але чи підписували вони розписку, він не пам`ятає.

Йому, свідку достовірно відомо, що позивач робила ремонт у будинку для створення умов проживання у ньому. Однак відповідач у подальшому відмовився продавати будинок позивачці, та змусив її виселитися з будинку.

Свідок ОСОБА_10 (а.с.94-95) пояснив, що він добре знає позивача, та що він особисто здійснював ремонтні роботи в будинку, де позивач проживала в с.Городнє, і мала намір його придбати у ОСОБА_2 .. Зі слів позивача йому відомо, що вона передала відповідачу ОСОБА_2 15 000.00 гривен за будинок. Він свідок, штукатурив та шпаклював стіни в середині будинку, бетоном заливав двір в домоволодінні. За здійснену роботу позивач платила йому кошти.

Надані позивачем накладні №37 від 07.02.2008 року та № 107181 від 02.07.2018 року суд не приймає до уваги, так як перша накладна видана на ім`я ОСОБА_11 ще у 2008 році, а друга видана в 2018 році вже після виселення позивача з вищезазначеного будинку, тобто ці документи є не допустимими та не достовірними доказами по цій справі.

Окрім цього позивачем не надано жодного доказу того:

- що відповідач дозволив їй, позивачу здійснювати ремонтні роботи в житловому будинку, розташованому по АДРЕСА_1 і в якому обсязі;

- в якому стані був житловий будинок перед вселенням позивача в нього та після виселення.

У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України).

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.

При розгляді даної справи предмет доказування частково доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Також частиною 2 ст.78 ЦПК України, де закріплено критерії допустимості доказів, зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

За ч.ч.1.2 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Таким чином, позивачем не доведено позовні вимоги в частині затрачених коштів на ремонтні роботи в будинку відповідача, а тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, в силу названих процесуальних вимог закону, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог, що становить 150.00 гривен (15 000.00 гривен х 1%).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.525, 526, 535, 570 ЦК України, ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу, та витрат на ремонтні роботи задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 14.10.2004 року Болградським РВ ГУМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3

на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 05.10.2012 року Болградським РС ГУДМС України в Одеській області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ,

суму авансу у розмірі 15000.00 гривен (гривен), та судовий збір в розмірі 150.00 гривен (сто п`ятдесят гривен).

Всього: 15 150.00 гривен (п`ятнадцять тисяч сто п`ятдесят гривен).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Болградський районний суд Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст судового рішення виготовлено 04.07.2019 року.

Суддя С.В.Кодінцева