П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2019 року м. Київ

Справа № 22-9081 Головуючий у1-й інстанції - Бондаренко О. В.

Унікальний №357/6620/18 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

за участю секретаря Пузикової В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук Марини Володимирівни, ОСОБА_2 , про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини, визнання незаконною постанови нотаріуса та визнання права на частку у спадковому майні,-

у с т а н о в и л а:

У червні 2018 року ОСОБА_1 пред`явив позов в суд до державного нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М. В., ОСОБА_2, про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини, визнання незаконною постанови нотаріуса та визнання права на частку у спадковому майні.

Позов обґрунтований тим, що після смерті матері позивача, ОСОБА_3 , залишилось два спадкоємці: ОСОБА_1 та його брат ОСОБА_4 .

Позивач є пенсіонером по інвалідності 2-ї групи, а тому відповідно до ст.1241 ЦК України мав право на обов`язкову частку у спадщині.

Брат позивача, ОСОБА_4 не хотів, щоб він оформляв спадщину після смерті матері, та вдавався до різних дій, а саме: заховав і не віддавав його паспорт, без пред`явлення якого, оформлення документів у нотаріуса є неможливим; обіцяв, за умови його відмови від обов`язкової частки в спадковому майні, придбати йому квартиру у особисту власність; залякував його тим, що не буде йому допомагати, а він не зможе самостійно утримувати та сплачувати за будинок; залякував його тим, що свою частку будинку здасть третім особа, з яким він буде змушений жити; згодом обіцяв виконати волю покійної матері проживати з братом та доглядати його, якщо він підпише відмову від своєї частки у спадку.

ОСОБА_4 умовив позивача відмовитись від обов`язкової частки спадку, пообіцявши після оформлення спадкового майна, спільно його продати та придбати йому окреме житло. Свої дії ОСОБА_4 мотивував останньою волею матері, яка просила не кидати брата інваліда ні за яких обставин та обмеженою можливістю його пересування.

Позивач знаходився в залежному від свого брата стані внаслідок інвалідності, втративши матір, яка була його годувальником, розумів, що допомоги та захисту йому очікувати немає від кого, тому реально боявся погроз брата.

16 червня 2017 року до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області була подана заява ОСОБА_4 про прийняття спадщини за № 602 та за заява ОСОБА_1 про відмову від прийняття спадщини за № 603. На думку позивача спільна дата звернення та номери заяв у нотаріуса свідчать про те, що вони звернулись до нотаріуса разом, отже ОСОБА_4 міг проконтролювати вчинення дій, які останній вимагав від позивача.

Після оформлення документів у нотаріуса ОСОБА_4 замість обіцяного піклування та купівлі окремого житла для позивача почав шукати притулки для інвалідів та щоденно погрожував йому, що відправить його на лікування до психіатричної клініки звідки він вже не повернеться.

Після смерті ОСОБА_4 позивач 15 березня 2018 року звернувся до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області щодо оформлення спадкових прав на майно, яке залишилося після смерті матері, однак 20 березня 2018 року він отримав відмову в оформленні спадкових прав на майно та у видачі свідоцтва про право на спадщину.

З огляду на викладене позивач просив суд визнати відмову від прийняття спадщини від 16 червня 2017 року недійсною; визнати незаконною постанову державного нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М. В. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 20 березня 2018 року; визнати за ним право на частку у спадковому майні, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 ; зобов`язати державного нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М. В. видати свідоцтво про право на спадщину за померлою ОСОБА_3 .

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (т.1, а.с.212-214).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, ОСОБА_2 , заперечувала проти її задоволення та вказала, що рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2019 року ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, з урахуванням усіх обставин справи, з повним та всебічним дослідженням доказів.

Відзив аргументований тим, що позивачем не доведено тієї обставини, що ОСОБА_1 відмовився від спадщини після померлої ОСОБА_3 під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах.

З огляду на викладене, ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - залишити без змін (т.1, а.с.239-242).

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач, державний нотаріус Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М. В., у визначений судом строк не подала, подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників справи: представника позивача, адвоката Речицької Я. О., яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити; представника ОСОБА_2 , адвоката Лебедовської Л. Ю., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

При вирішенні справи судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач з 23 жовтня 2012 року і по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності з 01 лютого 2012 року, загальне захворювання, довічно.

31 січня 2007 року ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до якого все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті та на що вона законом матиме право, заповідає ОСОБА_4

Спадщина, яка відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_3 , складалась з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0968 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

16 червня 2017 року позивач ОСОБА_1 подав до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області заяву про відмову від прийняття спадщини, яка залишилась після померлої ОСОБА_3

16 червня 2017 року ОСОБА_4 подав до Другої Білоцерківської

міської державної нотаріальної контори Київської області заяву на прийняття спадщини, яка залишилась після померлої ОСОБА_3

05 липня 2017 року державний нотаріус Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М. В. видала ОСОБА_4 два свідоцтва про право на спадщину на все майно ОСОБА_3 згідно з заповітом, складеним 31 січня 2007 року.

15 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на його ім`я на майно, яке належало його матері ОСОБА_3

20 березня 2018 року державний нотаріус Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, відповідно до якої ОСОБА_1 відмовлено в оформленні спадкових прав на майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на день смерті була зареєстрована в АДРЕСА_1 , та у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки майно після померлої не прийняв, так як подав заяву про відмову від прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Відмовляючи у задоволенні позову міськрайонний суд виходив з того, що позивач не довів, що він відмовився від спадщини під впливом тяжкої для нього обставини, а саме перебування ОСОБА_1 в залежному стані від свого брата, внаслідок своєї інвалідності та втрати матері, яка була його годувальником, а також на вкрай невигідних для нього умовах.

Крім того, суд дійшов висновку, що нотаріусом було вчинено дії, передбачені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та обґрунтовано відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на обов`язкову частку у спадщині, оскільки він не скористався своїм правом про відкликання свої заяви про відмову від прийняття спадщину.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів та показань свідків. суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою відсутність правових підстав для задоволення заявленого ОСОБА_1 позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (т.1, а.с.198-207)

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить, в ході апеляційного розгляду представник позивача, адвокат Речицька Я. О., також не навела таких обставин.

Аргументи апеляційної скарги позивача про те, що районний суд не приділив належної уваги тому факту, що ОСОБА_1 особисто не заходив до нотаріуса, а тому не отримав від нотаріуса роз`яснень щодо наслідків відмови від спадщини та щодо можливості відкликання заяви про відмову від спадщини, є неприйнятними з огляду на таке.

У даній справі зі змісту абзаців третього-четвертого наявної у розпорядженні суду заяви ОСОБА_1 № 603 від 16 червня 2017 року про відмову від прийняття спадщини убачається, що позивачу нотаріусом роз`яснено, що його відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною, але може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття, тобто протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця Зміст ст. ст. 225, 229-231, 233, 1273, 1274, 1275 ЦК України ОСОБА_1 нотаріусом роз`яснено. Ця заява підписана особисто ОСОБА_1 із особистим рукописним зазначенням, крім підпису, прізвища та ініціалів позивача (а.с.38).

Отже твердження позивача про те, що він не отримав від нотаріуса роз`яснень щодо наслідків відмови від спадщини та щодо можливості відкликання заяви про відмову від спадщини, спростовуються письмовим доказом, відомості якого скріплені підписом самого позивача.

Аргументи апеляційної скарги позивача про те, що після смерті матері його брат ОСОБА_4 відібрав у нього паспорт, що підтвердила свідок ОСОБА_5 , спеціально утримував паспорт та наприкінці строку прийняття спадщини особисто відвіз позивача до нотаріуса чим поставив його в рамки та невигідні умови, спільна дата звернення братів до нотаріальної контори свідчить про те, що ОСОБА_4 контролював вчинення дій, які він вимагав від ОСОБА_1 , не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення з огляду на таке.

ОСОБА_1 є пенсіонером по інвалідності. Загальновідомо, що пенсія виплачується щомісячно. При цьому позивач не надав суду доказів, наприклад, того, що він в означений період не зміг отримати пенсію через відсутність документа, що посвідчує його особу, - паспорта. Водночас свідок ОСОБА_5 не дала суду категоричних показань, що увесь період після смерті матері і до написання заяви про відмову від спадщини паспорт позивача перебував у його померлого брата, ОСОБА_4 , не повідомила звідки їй відомо, що ОСОБА_4 забирав паспорт ОСОБА_1 .

Тому у розпорядженні суду відсутні переконливі докази того, що померлий ОСОБА_4 саме з моменту відкриття спадщини і до закінчення строку на її прийняття протиправно утримував у себе особистий документ - паспорт позивача, і умовою повернення паспорта було подання заяви про відмову від спадщини.

Саме по собі спільне (в один день) подання рідними братами (спадкоємцями першої черги за законом) заяв про відмову від прийняття спадщини та про прийняття спадщини не свідчить про те, що при поданні заяви про відмову від прийняття спадщини ОСОБА_1 перебував під впливом тяжкої для нього обставини і вимушено діяв на вкрай невигідних для нього умовах.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що при поданні заяви про відмову від прийняття спадщини ОСОБА_1 був під впливом тяжкої для нього обставини - смерті матері, не можуть бути прийняті апеляційним судом, адже саме ця обставина і стала підставою для відкриття спадщини. Обставина, з якою пов`язане виникнення права позивача на прийняття спадщини, виходячи із загальної логіки, не може одночасно бути розцінена у якості тяжкої обставини для відмови від спадщини.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що заява про відмову від спадщини написана ОСОБА_1 на вкрай невигідних для нього умовах зважаючи на стан здоров`я, відсутність коштів для оформлення документів, обмеженість у пересуванні та юридичну неграмотність, також не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення. Адже наведені позивачем обставини не стосуються умов вчинення позивачем односторонньої дії - подання заяви про відмову від прийняття спадщини. Факт перенесення інсульту після смерті матері, на що посилається позивач у апеляційній скарзі, доказами (довідкою медичної установи, історією хвороби тощо) не доведений. Водночас свідок ОСОБА_5 дала суду показання, що ОСОБА_1 у період після смерті матері і до написання заяви про відмову від спадщини міг самостійно ходити на базар. Інсульт стався із позивачем у листопаді 2017 року, тобто через кілька місяців після подання оспорюваної заяви.

Посилання апеляційної скарги на те, що, зважаючи на велику кількість шлюбів померлого ОСОБА_4 , позивач не знав про наявність інших спадкоємців після смерті брата, а також посилання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_2 , яка тільки за два місяці до смерті свого батька з ним помирилась та почала спілкуватися, подала заяву про прийняття спадщини на восьмий день після смерті батька, правового значення для вирішення даного спору не мають.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга позивача не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 02 липня 2019 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома