Дата документу 18.06.2019 Справа № 314/2251/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №314/2251/17 Головуючий у 1 інстанції: Кофанов А.В.
Провадження № 22-ц/807/2017/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

при секретарі: Волчановій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 березня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Матвіївська сільська рада Вільнянського району Запорізької області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Матвіївська сільська рада Вільнянського району Запорізької області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що вони є співвласниками житлового будинку і земельної ділянки площею 0,1261 га по АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 ). Також зазначали, що відповідачі, які є володільцями сусідньої земельної ділянки по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_2 ), в с.Матвіївка Вільнянського району Запорізької області, створили перешкоди у користуванні та володінні їх власністю, а саме: знищили межові знаки між земельними ділянками та встановили паркан фактично на земельній ділянці позивачів, фактично заволодівши частиною їх земельної ділянки.

Просили усунути створені ОСОБА_1 перешкоди в користуванні та володінні їх земельною ділянкою, а саме:

за рахунок ОСОБА_1 залучити спеціаліста ліцензованої землевпорядної організації для проведення геодезичних робіт з метою відновлення межі на місцевості між земельними ділянками, на підставі наявної технічної документації;

за рахунок ОСОБА_1 встановити по відновленій межі межові знаки в поворотних точках;

за рахунок ОСОБА_1 демонтувати наявний паркан, встановлений між цими земельними ділянками, і встановити його на відновленій межі між цими земельними ділянками.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 березня 2019 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 за свій рахунок демонтувати паркан, встановлений між земельною ділянкою кадастровий номер НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , та земельною ділянкою кадастровий номер НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 , і встановити його на межі між цими земельними ділянками згідно схеми № 4 висновку № 2397 від 04.07.2018 року судового експерта ОСОБА_7 .

Не погоджуючись із вказаними рішенням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 березня 2019 року в частині задоволення позову, та ухвалити в цій частині постанову, якою позов ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 залишити без задоволення.

22 травня 2019 року на адресу апеляційного суду від позивачів по справі надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 Зазначали, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, викладених у рішенні, та не є такими, що дають підстави скасувати прийняте місцевим судом рішення. Апеляційну скаргу просили залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

12 червня 2019 року від відповідача ОСОБА_1 до апеляційного суду надійшли пояснення. Зазначає, що в рішенні суду першої інстанції відсутні ідентифікуючи ознаки, необхідні для поновлення меж земельної ділянки, отже виконання рішення є неможливим.

Вислухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 є співвласниками житлового будинку і земельної ділянки площею 0,1261 га по АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 ), цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 4, 5, 20, 21).

ОСОБА_1 є власником суміжних житлового будинку і земельної ділянки площею 0,1578 гектарів по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_2 ), в с АДРЕСА_1 району АДРЕСА_1 області, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 74, 94-97).

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Також, вбачається з акту Матвіївської сільської ради від 22.02.2017 року (зі складанням плану винесення координат), що 22.02.2017 року комісією було здійснено виїзд за адресами по АДРЕСА_2 де були присутні спеціалісти ліцензованої землевпорядної організації ФОП « ОСОБА_9 », які виносили координати спільних точок межі в натуру (на місцевість) згідно виготовленої технічної документації ТОВ «Земля плюс» в 2005 році. Цим актом встановлено самовільне зайняття території гр.. ОСОБА_1 громадянки ОСОБА_4 приблизно на 1,5 метри по всій довжині межі (а.с. 28-29).

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 02 квітня 2018 року по справі була призначена земельно-технічна експертиза, на вирішення якої поставлене питання чи має місце порушення межі на місцевості, виходячи з наданої технічної документації із землеустрою, з боку земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 , і якщо є, то яке саме (зобразити на схематичному плані).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 04.07.2018р. № 2397, вбачається, що дійсно має місце порушення межі на місцевості, виходячи з наданої технічної документації із землеустрою, з боку земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 , відносно ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 (посилання на схему № 4). Загальна площа накладення земельних ділянок складає 126 м2. (а.с. 118-125).

Твердження скаржника ОСОБА_1 , що акт втратив свою актуальність на час проведення експертизи, оскільки її було проведено через півтора роки не заслуговує на увагу, оскільки вказаний акт відповідачем не спростований.

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи № 2397 від 04.07.2018 року судового експерта Лещенка К.І., дійсно має місце порушення межі на місцевості, виходячи з наданої технічної документації із землеустрою, з боку земельної ділянки відповідача ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , відносно земельної ділянки позивачів по АДРЕСА_1 ; загальна площа накладання земельних ділянок становить 126,0 м2.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що відповідач встановив паркан, який виходить за межі його земельної ділянки в сторону земельної ділянки, яка належить позивачам, що створило перешкоди у вільному користуванні позивачам земельною ділянко, керуючись положеннями статей 391 ЦК України, 152 ЗК України дійшов правильного висновку, що порушене право позивача підлягає захисту в обраний ними спосіб.

Щодо посилань ОСОБА_10 на спростування висновку експерта, зокрема не проведення геодезичної зйомки земельних ділянок, проведення експертом дослідження методом візуального огляду, методом вивчення наданої технічної документації та методом зіставлення результатів дослідження з вимогами нормативних документів, колегія зазначає наступне.

Так, відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту(експертам).

Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Проте, в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до суду першої або апеляційної інстанції з клопотанням про призначення додаткової або повторної експертизи, та спростування правильності долученого до справи висновку експерта.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Одними із основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін та диспозитивність.

За ст. 12 ЦПК України цивільне судочинствоздійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову частково, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, яке слід залишити без змін.

В апеляційній скарзі скаржником не наведено доводів, які б спростували висновки суду, викладені в рішенні.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384,389 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 березня 2019 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 27 червня 2019 року.

Головуючий

Судді: