ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2019 року

м. Харків

справа № 643/1732/19

провадження № 22-ц/818/3309/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Котелевець А.В., Сащенко І.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного провадження в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 березня 2019 року, ухвалене суддею Букреєвою І.А., -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу.

Позов мотивований тим, що їй належала 1/2 частка у праві власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 23 грудня 2015 року між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу належної їй 1/2 частки у праві власності на зазначену квартиру. Продаж вчинено за суму 308000грн., з яких 90500грн. отримано нею від ОСОБА_2 до підписання цього договору, а решту суми, що становить 217500грн., відповідач ОСОБА_2 зобов`язався сплатити до 01 січня 2019 року. Виплата боргу відповідачем за домовленістю з ОСОБА_1 здійснювалась щомісячно протягом 2016 - 2018 років на загальну суму 76 900грн., останній платіж здійснено 18 липня 2018 року. Таким чином, сума боргу становить - 140 600грн. з врахуванням індексу інфляції - 5,92% сума боргу становить - 148928,89грн., пеня, що розрахована за подвійною ставкою НБУ складає : 5 581,74грн. та 465,15грн. Таким чином, всього сума заборгованості складає - 154 975,78 грн.

В зв`язку з цим просив стягнути з відповідача на свою користь суму боргу 140600грн., яка з урахуванням встановленого індексу інфляції складає 148 928,89грн., пеню, що розраховується за подвійною ставкою НБУ, 3% річних на день винесення судом рішення, враховуючи, що станом на 07 лютого 2019 року загальна сума заборгованості складає 154 975,78грн.

Справа розглядалася в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач надав відзив на позов, в якому зазначив, що позов не визнає та просить залишити його без задоволення. Вказав, що умовами договору встановлено право «Продавця» ОСОБА_1 звернутися до суду з метою розірвання даного договору у разі прострочення «Покупцем» виконання свого зобов`язання понад шість місяців . Тобто, по-перше, сторони домовились, що право на звернення до суду у позивача виникає з 01 липня 2019 року, а по- друге, предметом такого звернення до суду визначено «розірвання договору», а не стягнення недоплати.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 березня 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором купівлі-продажу від 23 грудня 2015 року в розмірі 140 600грн., інфляційні втрати - 2109 грн., 3% річних - 439,13грн. , а разом - 143148,13грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору - 1431,48грн. та витрати на оплату професійної правової допомоги в сумі 6500грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не звернув увагу на зміст договору купівлі-продажу, зокрема, сторони дійшли домовленості, що в разі прострочення покупцем ( ОСОБА_2 ) платежу більше ніж за шість місяців, продавець ( ОСОБА_1 ) має право звернутися до суду з метою розірвання цього договору. У випадку розірвання цього договору, за взаємною згодою сторін, грошові кошти сплачені за зазначену частку у праві власності на квартиру повертаються покупцю ( ОСОБА_2 ).

Тобто, умовами Договору не було встановлено будь-якого графіку почергових виплат Покупцем, а встановлено необхідність сплатити решту суми в розмірі 217 500грн. в будь-якій формі, порядку в строк до 01 січня 2019 року. У разі прострочення цієї виплати більше ніж на 6 (шість) місяців, тобто до 01 липня 2019 року, Сторони домовились, що Продавець ОСОБА_1 (позивач) матиме право звернутися до суду з метою розірвання цього договору, та у разі розірвання Договору за взаємною згодою сторін, грошові кошти сплачені за зазначену частку у праві власності на квартиру повертаються Покупцю ОСОБА_2 (відповідачу у справі).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що прийняти те чи інше рішення щодо вибору порядку та способу захисту цивільних прав та інтересів відповідно до ЦК України, інших актів цивільного законодавства, у даному випадку належить позивачу, який має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних права, свобод чи законних інтересів. У зв`язку з чим вважає апеляційну скаргу незаконною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 07 серпня 2019 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу з урахування інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції виходив з того, що такі вимоги грунтуються на вимогах закону. Що стосується стягнення пені, то ЦК України не передбачає можливості подвійного стягнення пені, а ст.6254 ЦК України не регулює правовідносини, щодо нарахування неустойки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 належала 1/2 частка у праві власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору про поділ спільного майна подружжя, посвідченого 23 грудня 2015 року приватним нотаріусом Харківського МНО Рудаєвою В.О. за реєстровим №2029, державну реєстрацію права власності на зазначену частку квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено 23 грудня 2015 року, номер запису про право власності: 12709990, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

23 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі продажу належної ОСОБА_1 1/2 частки у праві власності на вказану квартиру, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Рудаєвою В.О. за реєстровим №2030, державну реєстрацію права власності на зазначену частку квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено 23.12.2015 року, номер запису про право власності: 27436679, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:01.

Згідно п.4 цього договору продаж вчинено за суму 308000грн. гривень, з яких 90500грн. отримано «Продавцем» від «Покупця» до підписання цього договору, відповідно до чинного законодавства, а решту суми, що становить 217500грн., «Покупець» зобов`язується сплатити до 01 січня 2019 року, на що «Продавець» дає свою згоду.

Факт повного і остаточного розрахунку підтверджується заявою «Продавця», справжність підпису на якій засвідчується нотаріально, яка передається «Покупцю» і є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно ст.655, 657, ч.1 691, ч.2 ст.692, ч.1, 2, 3 ст.695, ч.5 ст.694 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Договором про продаж товару в кредит може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу.

Істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів.

Якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару.

До договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу застосовуються положення частин третьої, п`ятої та шостої статті 694 цього Кодексу.

Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Апеляційним судом встановлено, що на виконання умов договору купівлі-продажу ОСОБА_2 , було сплачено грошові кошти на загальну суму 76900грн., про що свідчать власноруч складені розписки про передачу та отримання грошових коштів. Останній платіж було здійснено 18 липня 2018 року .

Таким чином, сума боргу становить 140 600 грн. = (308000грн . - 90500грн. - 76900грн.).

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 598 ЦК України визначені підстави припинення зобов`язання. Зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. (ч.ч.1,2 цієї статті)

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу в сумі 140600грн., оскільки зазначена сума підтверджена договором купівлі-продажу та копіями розписок. При цьому, відповідачем сума боргу не спростована.

Що стосується доводів ОСОБА_2 , що умовами договору було встановлено, що у разі прострочення сплати суми боргу 217 500грн. більше ніж на 6 (шість) місяців, тобто до 01 липня 2019 року, ОСОБА_1 матиме право звернутися до суду з позовом саме щодо розірвання цього договору, а не стягнення недоплати, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Так, відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Таким чином, кожна особа самостійно вибирає спосіб захисту в суді своїх прав і розпоряджається предметом спору на власний розсуд.

Звертаючись до суду ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором купівлі-продажу та обґрунтовує свої вимоги порушенням її прав відповідачем, а саме наявність у відповідача перед нею заборгованості за договором купівлі-продажу, про останнім у свою чергу не заперечується.

За таких обставин посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту - безпідставні.

Щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних слід зазначити наступне.

Згідно положень ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні (компенсації) матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

За договором встановлений останній строк оплати - 01 січня 2019 року. Позивачка звернулася до суду з позовом 07 лютого 2019 року. У відповідності до офіційних даних , що опубліковані індекс інфляції у січні 2019 року склав - 101 % , а у лютому - 100,5 %.

Таким чином , інфляційні витрати складатимуть суму - 140 600 х 1 % + 140 600 х 0,5% = 1406 + 703 = 2 109 грн.

Що стосується трьох процентів річних, то їх розрахунок здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.

Отже, 3% річних за період 01 січня 2019 року - 07 лютого 2019 року ( день подання позовної заяви ) на суму заборгованості 140 600 грн. складає 439,13 грн. = 140 600 грн.*3 % / 365 * 38 днів.

Саме зазначені суми інфляційних втрат та 3% річних підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Що стосується вимог позивача про стягнення пені, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вони не підлягають задоволенню, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами не регулюються Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року за № 7-рп/2013.

ЦК України, не передбачає можливість подвійного стягнення пені, а ст. 625 ЦК України не регулює правовідносини, щодо нарахування неустойки. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зазначене виключає можливість подвійного застосування одних і тих же правових наслідків порушення зобов`язання, які передбачені договором та законом.

Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, то суд виходить з наступного.

Згідно ст.15, 133, 137 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

Згідно правил пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

До суду на підтвердження витрат на правничу допомогу відповідачем надано наступні документи: ордер №44; свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю; договір про надання правової допомоги адвокатом №44; товарний чек №44 на загальну суму 6500грн.; протокол узгодження договірної ціни від 23 березня 2019 року до договору про надання правової допомоги та представництва інтересів у судів, згідно якого гонорар складає 6500грн.; акт прийому-передачі послуг відповідно до протоколу від 23 березня 2019 року; розрахунок суми судових витрат від 20 березня 2019 року на суму 6500грн.

Обсяги правової допомоги, наданої адвокатом клієнту визначено у акті прийому-передач, відповідно до якого адвокатом зазначено, що він виконав роботи, пов`язані зі справою №643/1732/19 включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, відповідно до умов договору про надання правничої допомоги та наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості за розрахунком від 20 березня 2019 року.

Згідно розрахунку судових витрат від 20 березня 2019 року здійснено наступні дії:

ознайомлення з наданими документами, кількість годин 0,2, ціна за одиницю 300грн., вартість 150грн.;

попередня консультація 1год., ціна за одиницю 300грн., вартість 300грн.;

опрацювання нормативно-правової бази та судової практики з приводу спірних відносин 3 години, ціна за одиницю 200грн., вартість 600грн.;

збір доказів для підготовки позовної заяви 3 години, ціна за одиницю 100грн., вартість 300грн.;

складання позовної заяви та підготовка необхідних додатків 6 годин, ціна за одиницю 500грн., вартість 3000грн.;

додаткові консультації у зв`язку з отриманою інформацією та роз`яснення прав учасників процесу 0,5годин, ціна за одиницю 300грн., вартість 150грн.;

ознайомлення з відзивом відповідача на позов, опрацювання нормативно-правової бази та судової практики з приводу спірних відносин, консультація позивача з питань, викладених у відзиві, складання відповіді на відзив 4 години, ціна за одиницю 500грн., вартість 2000грн.

Всього витрат на правову допомогу 6500грн.

За таких обставин судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто 6500 грн. витрат на правничу допомогу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни рішення, яке ухвалено з дотримання вимог закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 01 листопада 2019 року

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.В. Котелевець

І.С. Сащенко