Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 131/2234/16-ц

провадження № 61-25272св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.,

Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Дашівська селищна рада Іллінецького району Вінницької області, Леухівська сільська рада Іллінецького району Вінницької області,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 11 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Марчук В. С., Панасюка О. С., Денишенко Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Дашівської селищної ради Іллінецького району Вінницької області, Леухівської сільської ради Іллінецького району Вінницької області, третя особа - ОСОБА_2 , про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 На день смерті ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з довідкою Леухівської сільської ради Іллінецького району Вінницької області від 04 листопада 2016 року за № 673. За цією ж адресою відкрилася спадщина після смерті батька. За життя ОСОБА_3 залишив заповіт, згідно з яким все своє майно він заповів дочці, яка є його сестрою - ОСОБА_4 Оскільки, на день смерті батька він був пенсійного віку, то згідно зі статтею 1241 ЦК України як непрацездатний син спадкодавця, має право на обов`язкову частку у спадщині у розмірі 1/4 всього спадкового майна. Відповідно до законодавства у шестимісячний строк після смерті батька він мав подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, проте не зробив цього вчасно через необізнаність з питання спадкування, помилково вважаючи, що одноосібне право на оформлення спадкового майна належить його сестрі як єдиній спадкоємиці за заповітом. Вказує, що причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є те, що незадовго після смерті батька - ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його теща і він займався питаннями її поховання; у цей же період сестра, на ім`я якої складений заповіт, тяжко захворіла і за таких обставин він не цікавився переоформленням спадщини після смерті батька. ІНФОРМАЦІЯ_3 його сестра ОСОБА_4 померла. Саме після цього він дізнався про його право на обов`язкову частку у спадковому майні батька.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати причини пропуску строку для прийняття цієї спадщини поважними та визначити додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 04 липня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано поважними причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначити йому додатковий строк у два місяці з часу ухвалення рішення у справі, для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом, що відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_3 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, як спадкоємець, пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини і йому відповідно до вимог частини третьої статті 1272 ЦК України необхідно визначити додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини протягом двох місяців із дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 11 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що причини пропуску ОСОБА_1 строку для прийняття спадщини після смерті свого батька є неповажними.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 11 вересня 2017 року, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що представник ОСОБА_2 позов визнав. Суд не зазначив, яким чином рішення суду першої інстанції порушує права ОСОБА_2 , який до того ж і не є родичем померлого ОСОБА_3 . Суд не врахував, що він є інвалідом армії і постійно хворів і хворіє, знаходячись на стаціонарному та амбулаторному лікуванні.

У листопаді 2017 року на адресу суду від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 надійшли заперечення на касаційну скаргу, згідно з якими позивач не зазначив у своєму позові і не довів будь-якими належаними допустимими доказами в суді першої інстанції обставин щодо дотримання ним таких передбачених законом обов`язкових передумов для звернення до суду із цим позовом, як попереднє звернення до інших спадкоємців після смерті ОСОБА_6 за отриманням письмової згоди на подання заяви про прийняття спадщини за межами встановленого строку та їхньої відмови у цьому. Крім того, позивач не ініціював, а суд першої інстанції не перевірив обставин щодо наявності (відсутності) інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 та не залучив їх до участі у справі. ОСОБА_2 прийняв спадщину, яка за заповітом належала його померлій дружині ОСОБА_4 Зазначена позивачем у касаційній скарзі, ніби-то, недостатність забезпечення нотаріальними послугами також не може бути врахована касаційним судом, як надумана необ`єктивна обставина, оскільки в Іллінецькому районному нотаріальному окрузі Вінницької області офіційно надають послуги три нотаріуси.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року зазначену справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 13 червня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

За правилами статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду апеляційної інстанції - скасуванню, а рішення суду першої інстанції залишенню в силі.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, яке відповідно до заповіту від 14 червня 2007 року, посвідченого секретарем Виконавчого комітету Леухівської сільської ради Іллінецького району Вінницької області Бирком Л. А., ОСОБА_3 заповів своїй дочці ОСОБА_4

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 і згідно зі статтею 1241 ЦК України, як непрацездатний син спадкодавця має право на обов`язкову частку у спадщині у розмірі 1/4 всього спадкового майна, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3

Згідно з довідкою Леухівської сільської ради Іллінецького району Вінницької області від 18 листопада 2016 року № 704, ОСОБА_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідним батьком ОСОБА_1 , та довідки від 18 листопада 2016 року № 705, про те, що громадянин ОСОБА_3 та ОСОБА_3 є однією особою.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції про визнання поважними причини пропуску строку на подання ОСОБА_1 заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , виходив із того, що причини пропуску такого строку є неповажними.

Разом із тим Верховний Суд не погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Установивши, що у справі відсутні будь-які належні та допустимі докази про те, що за життя ОСОБА_4 , яка померла більше ніж через шість місяців після смерті свого батька ОСОБА_3 , як спадкоємиця за заповітом прийняла спадщину у встановлений законом строк, суд апеляційної інстанції дійшов помилкових висновків про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги її чоловіка ОСОБА_2 , оскільки ухваленим у цій справі судовим рішенням суду першої інстанції його права та обов`язки не порушені.

Таким чином, надання позивачу додаткового строку для прийняття обов`язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_3 не порушує прав та законних інтересів ОСОБА_2 , оскільки особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Отже, враховуючи те, що у справі відсутні докази прийняття ОСОБА_4 спадщини після смерті ОСОБА_3 , Верховний Суд дійшов висновку про відсутність порушених прав ОСОБА_2 (спадкоємця ОСОБА_4 ) оскаржуваним ним рішенням суду першої інстанції.

ОСОБА_2 не є відповідачем у справі, його залучено до участі у справі як третю особу, на момент розгляду справи судами він не отримав спадщину після смерті своєї дружини ОСОБА_4 , яка у свою чергу не прийняла спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3

Отже, з огляду на викладене, рішення суду апеляційної інстанції не може вважатися законним та обґрунтованим, таким, що відповідає вимогам ЦПК України.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд має досліджувати поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції із урахуванням норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, враховуючи аргументи та доводи сторін у справі, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених статтею 1272 ЦК України, для визначення позивачу додаткового строку для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3

Рішення суду першої інстанції відповідає установленим принципам і завданням цивільного судочинства, а також вимогам ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд помилився в застосуванні норм матеріального закону, неправильно вирішив спір, не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам, обставинам справи та залишив поза увагою принципи й завдання цивільного судочинства.

Розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону, то рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням рішення суду першої інстанції в силі з підстав, передбачених статтею 413 ЦПК України.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 768,00 грн.

Керуючись статтями 141, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 11 вересня 2017 року скасувати, рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 04 липня 2017 року залишити в силі.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 768,00 грн.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик