ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 жовтня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/2968/18

Головуючий у першій інстанції - Олещенко В. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1253/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

із секретарем - Шкарупою Ю.В.,

сторони: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Дочірнє підприємство «Пассервіс» Публічного акціонерного товариства «Чернігівавтосервіс»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Дочірнього підприємства «Пассервіс» Відкритого акціонерного товариства «Чернігівавтосервіс» на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 31 липня 2019 року (місце ухвалення - м. Чернігів, повний текст рішення складений - 02.08.2019) у справі за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Пассервіс» Публічного акціонерного товариства «Чернігівавтосервіс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ушкодження здоров`я,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ДП «Пассервіс» ПАТ «Чернігівавтосервіс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ушкодження здоров`я. В обґрунтування позову посилалась на те, що у червні 2018 року сталася ДТП, під час якої на нерегульованому перехресті у м. Чернігові, водій ОСОБА_2 , який перебував у трудових відносинах з ДП «Пассервіс» ПАТ «Чернігівавтосервіс», керуючи автобусом марки «Рута 22 СПГ», не дотримався дорожньої обстановки, не перевіривши технічного стану транспортного засобу на час початку руху, допустив відкриття задніх дверей запасного виходу через що позивач ОСОБА_1 , як пасажир даного автобуса, випала з нього на дорожнє покриття, що зафіксовано в протоколі огляду місця ДТП. В результаті падіння позивач отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з переломом потиличної кістки зліва з переломом на основу черепа, забоєм головного мозку, травматичним субрахноідальним крововиливом, лівобічною отоліквореєю, лівобічним після травматичним перфоративним отитом, зафіксовано садна, набряк та забиття м`яких тканин лівої кисті та передпліччя, що встановлено експертизою. З 16.06.2018 по 06.07.2018 перебувала на стаціонарному лікуванні в медичному закладі, де отримувала медичні препарати, потребувала стороннього догляду, не могла себе самостійно обслуговувати. Після лікування, за рекомендаціями лікарів, позивач потребує постійного нагляду невролога та ЛОРа, приймати не стероїдні протизапальні препарати та обмеження фізичних навантажень. Внаслідок ушкоджень отриманих під час ДТП ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності.

Моральну шкоду обґрунтовує тривалим лікуванням під час якого діти позивача перебували без маминої уваги та піклування. Після ДТП життя позивача змінилося, почала швидко втомлюватися. не може водити дітей на гуртки, повністю не чує на одне вухо, відчуває постійний біль, запаморочення, нервові переживання, стривоженість та дискомфорт, виникає дратівливість, збудливість від чого страждає не лише позивач але і її близькі та знайомі. Вимушена постійно приймати ліки та препарати для покращення здоров`я, позбавлена можливості працювати за фахом.

У позові ОСОБА_1 просила стягнути з ДП «Пассервіс» ПАТ «Чернігівавтосервіс» на свою користь 200 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, 7 309, 40 грн - матеріальної шкоди, 6 000,00 грн - витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Чернігівського районного суду про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті від 05.12.2018 залучено до участі у справі як третю особу на стороні відповідача ПрАТ «СК`ПЗУ Україна» (а.с. 77-81 т. 1).

Ухвалою місцевого суду від 04.04.2019 залучено до участі у справі як третю особу на стороні відповідача ОСОБА_2 (а.с. 162-164 т. 1).

Рішенням Чернігівського районного суду від 31.07.2019 позовну заяву ОСОБА_1 до ДП «Пассервіс» ПАТ «Чернігівавтосервіс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ушкодження здоров`я, задоволено частково. Стягнуто з ДП «Пассервіс» ПАТ «Чернігівавтосервіс» на користь ОСОБА_1 50 000 грн у відшкодування моральної шкоди, 7 309,40 грн у відшкодування матеріальної шкоди, 1 656 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу. У задоволенні решти позову відмовлено. Стягнуто з ДП «Пассервіс» ПАТ «Чернігівавтосервіс» на користь держави 572, 17 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано наявністю підстав для задоволення позову частково, враховуючи, що під час ДТП з боку позивача мала місце груба необережність під час руху в автобусі, що призвело до негативних наслідків, тому суд вважає за необхідне зменшити розмір моральної шкоди, але розмір матеріальної шкоди стягнути в повному обсязі, при цьому посилається на ст.ст. 23, 1167, ч. 1 ст. 1172, ст. 1187 ЦК України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 та ДП «Пассервіс» ПАТ «Чернігівавтосервіс» подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції від 31.07.2019, та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними позовним вимогам, крім того у скарзі заявник посилається на те, що під час ДТП вона випала з автобусу з дверей аварійного виходу, через які вільно виходять та заходять пасажири, акту огляду транспортного засобу перед виїздом в рейс у день ДТП суду надано не було, огляд не проводився, даних щодо технічного стану автомобіля не надано.

В апеляційній скарзі директор ДП «Пассервіс» ПАТ «Чернігівавтосервіс» Карпенко С.В. просить скасувати рішення районного суду і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди (витрат на лікування) в розмірі 7309,40 грн та зменшити розмір моральної шкоди виходячи із засад розумності та справедливості.

В обгрунтування апеляційної скарги заявник посилається на недотримання судом норм матеріального та процесуального права.

За доводами скарги стягнення матеріальної та моральної шкоди є занадто завищеним, та передчасним. Посилається на те, що транспортний засіб, який брав участь у ДТП забезпечений страховим захистом ПрАТ СК «ПЗУ Україна», дана страхова компанія згідно договору страхування несе повну матеріальну відповідальність в межах ліміту страхового відшкодування. Відтак, позивач визначилася із сумою матеріального збитку, але не зверталася до страхової компанії за відшкодуванням. Крім того, суд не в повному обсязі дослідив письмові докази, що підтверджують витрати на лікування, квитанції та чеки не підтверджені медичними призначеннями лікарів, не конкретизовані в призначеннях, або не відповідають призначенням. Позивач не надав належних доказів у підтвердження розміру витрат на лікування.

У скарзі ДП «Пассервіс» ПАТ «Чернігівавтосервіс», з посиланням на постанову слідчого СВ Чернігівського ВП ГУ НП в Чернігівській області про закриття кримінального провадження, посилається, що вини водія відповідача у ДТП немає, а тому звільняється від відшкодування шкоди за наслідками ДТП.

Зазначає, що позивач здійснювала поїздку в автобусі міського маршруту загального користування і під час руху повинна була дотримуватися встановлених Правил перевезень. Виникнення ДТП та заподіяння шкоди позивачу сталося внаслідок її грубої необережності, порушення п.160 Правил надання послуг автомобільного пасажирського транспорту, тримаючись за ручку відкривання аварійних дверей автобусу.

У відзиві ДП «Пассервіс» на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача. Посилається на недоведеність та необгрунтованість апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 .

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги ДП «Пассервіс» ПАТ «Чернігівавтосервіс» частково та залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 13.06.2018 близько 09-00 годин в м.Чернігові на нерегульованому перехресті вулиць Івана Мазепи та Ціолковського трапилася ДТП за участю автобуса марки «Рута 22 СПГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , під час керування яким трапилося відкриття задніх дверей запасного виходу та випадіння пасажира ОСОБА_1 на дорожнє покриття (а.с. 22 т. 1).

З матеріалів справи вбачається, що водій ОСОБА_2 під час ДТП перебував у трудових відносинах з ДП «Пассервіс» ПАТ «Чернігівавтосервіс» (а.с. 28 т. 1).

Відповідно до висновку експерта № 408 від 25.07.2018 у ОСОБА_1 маються тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми з переломом потиличної кістки зліва з переходом на основу черепа, забоєм головного мозку, травматичним субрахноідальним крововиливом, лівобічною отоліквореєю, лівобічним післятравматичним перфоративним отитом. Також зафіксовано садна, набряк та забиття м`яких тканин лівої кисті та передпліччя. Ці тілесні ушкодження виникли внаслідок контактування з тупими твердими предметами, по давності утворення можуть відповідати даті 13.06.2018 та умовам дорожньо-транспортної пригоди. (а.с. 23-27 т. 1).

Як вбачається з копії витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань, відомості за фактом ДТП за ч.1 ст.286 КК України 13.06.2018 були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004174 (а.с. 29 т. 1).

У постанові слідчого Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області від 15.02.2019 зазначено, що в ході досудового розслідування встановлена відсутність складу кримінального правопорушення в діях водія ОСОБА_2 , кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (а.с. 177-181 т. 1).

З 13.06.2018 по 06.07.2018 ОСОБА_1 знаходилася на стаціонарному лікуванні в КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня», де хворій було проведено курс медикаментозного лікування, та рекомендовано нагляд невролога, ЛОРа, прийом нестероїдних протизапальних препаратів при наявності болю, обмеження фізичних навантажень, вирішення питання втрати працездатності (а.с. 30-32 т. 1).

У підтвердження лікування ОСОБА_1 приєднала до позовної заяви копії квитанцій та чеків (а.с. 34-41 т. 1).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією позивачу ОСОБА_1 17.10.2018 встановлена третя група інвалідності з 03.10.2018 (а.с. 33 т. 1).

Судом першої інстанції були допитані свідки з пояснень яких можна зробити висновок про те, що під час руху автобусу 13.06.2018 ОСОБА_1 знаходилась біля задніх дверей транспортного засобу, на повороті автобусу рукою взялась за ручку відкриття аварійного виходу, від чого дверцята виходу відкрились і жінка випала з автобусу на дорожнє покриття. Таким чином, мала місце груба необережність позивача під час руху в автобусі.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку що, оскільки під час ДТП з боку позивача мала місце груба необережність під час руху в автобусі, що призвело до негативних наслідків, тому необхідно зменшити розмір моральної шкоди, але розмір матеріальної шкоди стягнути в повному обсязі, при цьому посилається на ст.ст. 23, 1167, ч. 1 ст. 1172, ст. 1187 ЦК України.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем.

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Також у абзаці другому пункту 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що оскільки відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку з`ясовується судом першої інстанції, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Як вбачається, даними страхової справи наданої страховиком (а.с. 119-141 т. 2) та листом від 30.07.2018 адресованим ОСОБА_1 , страховою компанією ПрАТ СК «ПЗУ Україна», для опрацювання справи запропоновано надати додатково документи (а.с. 154-156 т. 2), проте з врахуванням встановлених обставин справи та матеріалів справи, слід дійти висновку про настання страхового випадку, внаслідок чого виник обов`язок відшкодування у встановленому Законом порядку оціненої шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи страховиком в межах визначених страхових сум.

У зв`язку з наведеним та на виконання вимог пункту 2 частини шостої статті 130 ЦПК України 2004 року (в чинній на час початку розгляду справи судом першої інстанції) та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК України суду слід було вирішити процесуальний статус страховика - ПрАТ СК «ПЗУ Україна».

Суд першої інстанції в порушення вимог зазначених норм не вирішив в належний спосіб питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, не роз`яснив позивачу право заявляти клопотання про залучення до участі у справі співвідповідачем страхової компанії, в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, і не попередив його про наслідки вчинення або не вчинення цієї процесуальної дії

Вирішуючи спір про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП, з ДП «Пассервіс» ПАТ «Чернігівавтосервіс», судом хоча і встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована, разом з тим прийнято рішення без залучення до справи належного відповідача та з ігноруванням обставин страхування цивільної відповідальності.

Відповідно до протоколу судового засідання (а.с. 75-76 т. 1), було вирішено питання про залучення страховика, як третьої особа, що яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, проте судом першої інстанції не роз`яснено право залучення страховика, як відповідача або співвідповідача позивачеві.

Не зважаючи на те, що страхова компанія була залучена, як третя особа, що яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, враховуючи, що законодавець визначив відповідно до ст. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядок відшкодування моральної шкоди у відсотках від страхової виплати за шкоду здоров`ю, яка відповідно включає в себе відповідно до ст. 23 Цього закону декілька видів, а саме: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим (позивач отримала ІІІ групу інвалідності) та моральна шкода, вирішити заявлені вимоги не вбачається за можливе.

Таким чином, враховуючи відсутність відмови страховика у виплаті страхового відшкодування, що підтверджується даними страхової справи наданої страховиком (а.с. 119-141 т. 2), слід враховувати, що для вирішення питання про наявність підстав для відшкодування шкоди відповідачем, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, правове значення має чи виник у страховика обов`язок з виплати страхового відшкодування та чи отримав позивач страхове відшкодування від страхової компанії.

Оскільки судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, а суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості усунути такі порушення, ухвалене судове рішення підлягає скасуванню.

Положеннями ч. 1 ст. 4, ст. 12, 13 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Залучення до участі у справі співвідповідачів, заміна неналежного відповідача можливі лише при розгляді справи у суді першої інстанції за клопотанням самого позивача (ст. 51 ЦПК України).

Оскільки розгляд справи покладається на суд першої інстанції, а в апеляційному порядку здійснюється перевірка судового рішення, яким закінчено провадження в справі, під час апеляційного перегляду справи позивач не вправі змінювати позовні вимоги шляхом їх збільшення, апеляційний суд не може залучати до участі в справі іншого чи додаткового відповідача, зміни у складі учасників процесу можуть мати місце на відповідній стадії процесу лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках, зокрема, при правонаступництві, що відповідає приписам ст. 23-24, 43, 49-51, 55 ч. 1, 367, 368 ч. 1 ЦПК України.

Таким чином, по захист своїх порушених прав особа може звернутися до суду не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначене не звернув уваги, та розглянув справу з порушенням норм процесуального права.

Зважаючи на те, що апеляційний суд не має процесуальних повноважень щодо заміни неналежного відповідача належним, або залучення до участі в справі іншої особи як співвідповідача, колегія суддів апеляційного суду позбавлена можливості вирішувати питання про їх права та обов`язки шляхом ухвалення нового рішення.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та ДП «Пассервіс» не підлягають перевірці за наявності процесуальних порушень та не впливають на висновок про необхідність відмови у задоволенні позову. Позов у справі за відсутності належного відповідача не міг бути вирішений по суті відповідно до закону незалежно від того, якими фактичними обставинами та правовими нормами він обґрунтовувався.

Відповідно до пункту 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга ДП «Пассервіс» ВАТ «Чернігівавтосервіс» задовольняється частково, рішення підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні позову, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, згідно ЗУ «Про судовий збір», ДП «Пассервіс» ПАТ «Чернігівавтосервіс» за рахунок держави у порядку встановленому КМУ слід компенсувати судовий збір в розмірі 3109,64 грн за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374 ч. 1 п. 2 , 376 ч. 1 п. 4, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Пассервіс» Відкритого акціонерного товариства «Чернігівавтосервіс» задовольнити частково.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 31 липня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Пассервіс» Публічного акціонерного товариства «Чернігівавтосервіс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ушкодження здоров`я - відмовити.

Компенсувати Дочірньому підприємству «Пассервіс» Публічного акціонерного товариства «Чернігівавтосервіс» за рахунок держави у порядку встановленому КМУ судовий збір 3109,64 грн. за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25.10.2019.

Головуючий Судді :