Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"29" жовтня 2019 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Матвєєвої Ю. О., за участю секретаря судового засідання Ткачук Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

01 липня 2019 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики, просив стягнути суму боргу в розмірі 29764,32 грн. та 3% річних від простроченої суми за весь період прострочення у сумі 1411,57 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27 жовтня 2016 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, за яким останній отримав у позику грошові кошти в сумі 1000 євро та зобов`язався повернути їх у листопаді 2017 року. Однак до цього часу сума позики не повернута. Станом на день пред`явлення позову еквівалент всієї суми позики в національній валюті становить 29764,32 грн. На підставі положень статті 625 ЦК України позивачем були нараховані 3% річних за період прострочення повернення позики в сумі 1411,57 грн.

Позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Сокольвяк О.С., у судове засідання не з`явились, надали заяви про можливість розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив.

У цьому випадку, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення.

Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 27 жовтня 2016 року ОСОБА_2 одержав у позику від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 1000 євро та зобов`язався повернути борг у листопаді 2017 року, про що видав власноруч виписану ним розписку.

Водночас згідно із статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

На підставі зазначеного суд приходить до висновку, що позикодавцем за розпискою є її володілець ОСОБА_1 , який має право вимагати виконання її умов на свою користь.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно умов розписки відповідач у листопаді 2017 року мав повернути всю суму позики в розмірі 1000 євро.

Зазначені у розписці грошові кошти в установлений строк ОСОБА_2 не повернув.

Відповідач не надав суду належні та допустимі докази, які свідчили би про належне та своєчасне виконання ним грошових зобов`язань за договором позики і повернення суми отриманих коштів.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно до ст.ст.610 та 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки у виді штрафу або пені.

Згідно п. 5 ч. 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі.

В результаті суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 взяті на себе договірні обов`язки належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася відповідна заборгованість в розмірі 1000 євро, яка має бути стягнута у судовому порядку.

Щодо заявлених позивачем процентів за несвоєчасне повернення суми позики суд зазначає наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання грошового обов`язку за розпискою відповідач має обов`язок сплатити на користь позивача три проценти річних від простроченої суми, що за період з 01 грудня 2017 року по день звернення до суду, тобто 01 липня 2019 року, складає 1411,57 грн. (29764,32 х 3%/100х577 днів/365).

Стосовно валюти позики та належної валюти, якою має бути проведено розрахунок, суд відзначає наступне.

Згідно статті 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.

З урахуванням наведеного, відповідач має повернути суму боргу в розмірі 1000 євро в національній валюті гривні за офіційним курсом Національного банку України на день звернення до суду.

Станом на день звернення до суду офіційний курс гривні по відношенню до євро за даними Національного банку України є 2976,4317 грн. за 100 євро, який заявлений позивачем, що не погіршує становище відповідача та з огляду на диспозитивність процесуальних прав позивача і самостійне визначення ним розміру позовних вимог, заявлений еквівалент 1000 євро в розмірі 29764,32 грн. є законним. Отже зазначена сума грошових коштів в національній валюті підлягає стягненню з відповідача. За таких обставин загальну сума боргу за розпискою складає 29764,32 гривень та 3 % річних в сумі 1411,57 грн.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір у сумі 768,40 грн., то у порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, керуючись ст.ст. 3, 6, 11, 16, 526, 530, 599, 610, 611, 625, 1046-1050 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 264, 265, 268, 280-283 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , суму боргу за розпискою у розмірі 29764,32 грн. (двадцять дев`ять тисяч сімсот шістдесят чотири гривні 32 коп.), 3% річних в розмірі 1411,57 грн. (одна тисяча чотириста одинадцять гривень 57 коп.), а всього 31175,89 грн. (тридцять одна тисяча сто сімдесят п`ять гривень 89 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Іншими особами, які беруть участь у справі, на рішення може бути подана апеляція безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Ю. О. Матвєєва