Провадження№2/760/2265/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26 червня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді - Кушнір С.І.

за участю секретаря - Гаєвської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 22.11.2018 р. звернулася до суду з даним позовом до відповідача, у якому просила визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позивач ОСОБА_1 посилається на наступне.

Так, вона є співвласником квартири АДРЕСА_1 .

Згідно даних Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: син - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), донька - ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), мати - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), колишній чоловік - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Однак, ОСОБА_2 не проживає в житловому приміщенні понад два роки, не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, особистих речей в квартирі не має, квартирою не цікавиться. Перешкод в користуванні житловим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї йому не чинили. Фактичне місцезнаходження відповідача позивачу не відомо.

Позивач посилається на те, що протягом тривалого проміжку часу відповідач залишається зареєстрованим в квартирі, в якій не проживає фактично, що завдає їй додаткових незручностей та збільшує оплату за житлово-комунальні послуги, які формуються з урахуванням кількості осіб, що зареєстровані в помешканні у встановленому законом порядку.

Таким чином, позивач вважає, що ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , у зв`язку з тривалою, понад один рік, відсутністю за місцем реєстрації, а тому позивач звернулася до суду з позовом.

Ухвалою суду від 26.11.2018 р., відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 28.02.2019 р. проведено підготовче судове засідання у справі, залучено до участі у справі в якості третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази, просила позов задовольнити. Пояснила суду, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 є її колишнім чоловіком та зареєстрований у даній квартирі. Фактично з жовтня 2016 р. вона з відповідачем не підтримують стосунків. Відповідач не проживає в житловому приміщенні понад два роки, не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, особистих речей в квартирі не має, квартирою не цікавиться. Під час розірвання шлюбу в суді він передав їй ключі від квартири. Також зазначила, що відповідач добровільно залишив квартиру, перешкод у користуванні квартирою йому не чинили. Фактична реєстрація відповідача у квартирі завдає додаткових незручностей та збільшує оплату за житлово-комунальні послуги.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло.

Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не не заперечували позивач та треті особи в судовому засіданні.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Додатково пояснила суду, що позивач ОСОБА_1 є її донькою. Після розірвання шлюбу між донькою та відповідачем ОСОБА_2 , у 2016 р. останній залишив квартиру. З цього часу ОСОБА_2 у квартирі не проживає, забрав свої речі. При цьому, відповідач добровільно залишив квартиру, перешкод у користуванні квартирою йому не чинили.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги позивача. Зазначив суду, що відповідач ОСОБА_2 є його батьком. В жовтні 2016 р. він залишив квартиру. Батько добровільно залишив квартиру, перешкод у користуванні квартирою йому не чинили.

Заслухавши пояснення позивача, врахувавши її доводи, пояснення третіх осіб, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.08.1996 р. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 19.04.2018 р., шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 03 серпня 1996 р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Залізничного району м. Києва за актовим записом № 436, розірвано.

Як вбачається з даних свідоцтва про право власності на житло, виданого 21.07.1997 р. Відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва згідно з розпорядженням (наказом) від 21.07.1997 р. №16131, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_3 та членам її сім`ї: ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в рівних долях.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20.12.2004 р. державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Русіною Н.О., ј частини квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 після померлої ОСОБА_6 , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва 21.07.1997 р., зареєстрованого в Київському міському БТІ 29 липня 1997 р. за № 2814.

Як вбачається з даних свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 02.06.2011 р., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 02 червня 2011 р. змінила ім`я на ОСОБА_3 .

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 17.02.1998 р. по теперішній час, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи №2178384 від 23.11.2018 р.

Позивач просить визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що відповідач з жовтня 2016 р. у даній квартирі не проживає, з того часу квартирою не цікавиться, квартплату та комунальні послуги не сплачує, реєстрація відповідача перешкоджає розпоряджатись власністю, завдає додаткових незручностей. Крім того, наявність реєстрації в квартирі особи, яка в ній не проживає, очевидно тягне для позивача додаткові витрати з оплати комунальних послуг.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що «відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння».

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Факт не проживання відповідача ОСОБА_2 в спірній квартирі АДРЕСА_1 на протязі двох років підтверджується актами мешканців зазначеного будинку від 19.07.2018 р., від 12.09.2018 р. та від 07.11.2018 р., засвідченими начальником ЖЕД № 901 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва».

Крім того, факт не проживання відповідача ОСОБА_2 в спірній квартирі АДРЕСА_1 , підтвердили допитані в судовому засіданні свідки.

Так, свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . В зазначеному будинку вона мешкає з 2002 р. Позивач ОСОБА_1 мешкає в квартирі № 19 . Відповідач ОСОБА_2 проживав в квартирі № 19 . При цьому, вказала, що у квартирі № 19 вона буває, речей відповідача в квартирі немає та він у квартирі не проживає з жовтня 2016 р.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що він мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . В зазначеному будинку він мешкає з 1986 р. Позивач ОСОБА_1 мешкає в квартирі № 19 та є його сусідкою. Відповідач ОСОБА_2 проживав в квартирі № 19 . Після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, ОСОБА_2 переїхав в інше місце. Відповідач ОСОБА_2 у даній квартирі не проживає приблизно 2,5 роки, його особистих речей у квартирі немає. Також зазначив про те, що відповідач добровільно залишив квартиру, будь-яких перешкод у користуванні квартирою йому не чинили.

ОСОБА_2 не несе витрат по утриманню житла, квартирою не цікавиться, а отже суд вважає, що він втратив інтерес до даного майна.

Будь-яких доказів про те, що у відповідача існують перешкоди у користуванні спірною квартирою суду не надано.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи наявність достатніх доказів не проживання відповідача ОСОБА_2 у кв. АДРЕСА_1 протягом тривалого періоду (понад два роки), суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням.

Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, обставини, зазначені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 41 Конституції України , ст.ст. 16, 317, 319, 321, 346, 391, 396, 405 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263-265, 273, 280-282, 289, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_2 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 704,80 грн.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 05.07.2019 р.

Суддя: С.І. Кушнір