Справа № 462/6568/18 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 22-ц/811/2237/19 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.,

позивачки ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 і його представника

- адвоката Оліярника Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 29 травня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб зареєстрований між згаданими сторонами 20 вересня 2002 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис № 2554, та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їхніх дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що протягом останніх декількох років стосунки між сторонами розладилися, зникло взаєморозуміння, стали частими сварки, відповідач не приділяє належної уваги позивачці та їхнім дітям, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкоголем, мав відношення до злочинної діяльності. З огляду на зазначене просить суд шлюб між сторонами розірвати.

Також зазначає, що за час шлюбу з відповідачем у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак відповідач від виконання батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному забезпеченню дітей ухиляється та матеріально позивачці не допомагає, хоча працює у ЛКП «Залізничнетеплоенерго» та отримує офіційний дохід (а.с. 2-6).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 20 вересня 2002 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис № 2554.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 66-68).

Дане рішення в частині стягнення аліментів оскаржив відповідач.

Апелянт просить оскаржуване рішення в частині стягнення аліментіув скасувати і в цій частині ухвалити нове, яким відмовити позивачці у задоволенні цієї позовної вимоги, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Вважає, що „суд повністю проігнорував той факт, що позивач ... самовільно, без згоди іншого з подружжя, забрала дітей з їх постійного місця проживання у м. Львові та перейшла жити до міста Рівного, в найману квартиру" (а.с. 73-75).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і його представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони позивачки, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

За своєю правовою природою аліментами є кошти на утримання дитини.

Статтею 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч.1), і що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2).

При цьому закон не пов`язує визначення розміру аліментів з наявністю чи відсутністю перешкод зі сторони стягувача аліментів в участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від дитини, оскільки чинним законодавством (ст. 159 СК України) передбачено інший порядок вирішення цих спорів.

Статтею 160 встановлено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (частина 2), а у випадку, коли батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (частина 3).

На час розгляду даної справи судом першої інстанції сину сторін спору вже минуло 15 років, а доньці було 13 з половиною років (а.с. 8, 9).

На час апеляційного розгляду справи доньці сторін вже виповнилося 14 років.

Відтак, діти сторін даного спору вже вправі самі визначати своє місце проживання: з мамою чи батьком.

Апелянтом визнається той факт, що позивачка останніх два з половиною роки проживає у місті Рівному, де з нею проживають і їхні діти, які там же ходять до школи.

Будь-які докази про чинення матір`ю (позивачкою) перешкод дітям у вільному їх виборі свого місця проживання у матеріалах справи відсутні.

За наведених обставин доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивачка «самовільно, без згоди іншого з подружжя, забрала дітей з їх постійного місця проживання у м. Львові та перейшла жити до міста Рівного ", до уваги прийматися не можуть.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Залізничного районного суду міста Львова від 29 травня 2019 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 28 жовтня 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.