Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1381/18
РІШЕННЯ

Іменем України

(Заочне)

27 травня 2019 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

при секретарі Твердохліб Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк", третя особа: Яготинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк", третя особа: Яготинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи свої вимоги наступним. Він звернувся до Яготинської філії ПАТ КБ «Приват Банк» для отримання картки для розрахунків з клієнтами, яким надав послуги за винагороду, тобто простої платіжної картки. Проте в філії ПАТ КБ «Приват Банк» повідомили, що без кредитної картки йому платіжну картку не видадуть та запропонували заповнити анкету в якій позивач не вказав суму кредитного ліміту щоб дана картка була без кредитного ліміту, оскільки в кредитних коштах не було потреби. Крім того, самого договору б/н від 06.12.2010 року на обслуговування кредитної картки йому не надали для ознайомлення. Підписана стороною заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування кредитною карткою» та «Тарифами банку», складають Договір. Відповідно до п. 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. До того ж банком не надано «Умов та правил надання банківських послуг», які відповідачем не підписані, а тому не відомо чи саме ці умови діяли на час підписання ОСОБА_1 кредитного договору. На ім`я позивача було оформлено дві картки, які були замінені на «Золоті» в 2012 році через закінчення терміну дії попередніх карток. Відповідно до укладеного договору б/н від 06.12.2010 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 12 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Позивач ні зі строками погашення кредиту, ні зі правилами погашення кредиту ознайомлений не був. З розрахунку заборгованості, наданої до Яготинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області вказано, що: заборгованість за поточним кредитом становить 11 314,84 грн., заборгованість за відсотками на поточну кредитну заборгованість становить - 1 156,74 грн., заборгованість за простроченою заборгованість, яка з`явилася 30.05.2014 року в сумі 322,44 грн. та збільшилася 30.06.2014 року до 622,30 грн., заборгованість за відсотками за прострочену заборгованість становить 110 076,69 грн.. Терміном позовної давності в даному випадку слід приймати до уваги виникнення простроченої заборгованості 30.05.2014 року або в крайньому разі її зміна 30.06.2014 року. Щодо останньої операції по рахунку, що стосується внесення готівки на картковий рахунок, то дана операція була здійснена позивачем 29.04.2014 року (ця сума була внесена для покриття виниклого на той період кредитного зобов`язання зі слів представника ПАТ КБ «ПриватБанк» в телефонній розмові. В розрахунку фігурує сума в розмірі 07,93 грн., як остання здійснена позивачем операція зі внесення готівки на рахунок (це та сума, яка була списана з корпоративного рахунку юридичної особи - підприємства на якому він працював в той час виконавчим директором, за яку ОСОБА_1 слід було потім писати пояснюючу на якій підставі ПАТ КБ «ПриватБанк» самовільно списав кошти на його власну картку). Процентна ставка (поточна та прострочена) на початок виникнення заборгованості становила 27,6 %, потім в вересні 2014 року вона зросла до 32,4 %, а в квітні 2015 року зросла до 42 %. Тобто банк самовільно без повідомлення іншої сторони збільшив процентну ставку майже в двічі. Що є порушенням вимог абз. 4 ч. 4 Закону України «Про захист прав споживачів». 28.01.2018 року ОСОБА_1 отримав лист від Яготинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області. Того ж дня позивач звернувся до старшого державного виконавця Яготинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Сидоренко О.В., для отримання детальної інформації щодо суті справи та роз`яснення на основі чого було відкрито виконавче провадження. 01.02.2018 року, після детального вивчення матеріалів, наданих старшим державним виконавцем Яготинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Сидоренко О.В . , ОСОБА_1 звернувся з клопотанням до Яготинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо запитання виконавчого провадження, проте відповіді на клопотання не отримав. Враховуючи викладене, просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 12.09.2017 року зареєстрований в реєстрі за № 12993 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" грошових коштів у розмірі 133 544 гривень 05 копійок; заборонити будь-які дії щодо винесення заборони розпоряджатися майном та обмеження прав щодо майна, які спричинені виконачим написом від 12.09.2017 року зареєстрованим в реєстрі за № 12993 вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем та визнати заяву Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" щодо виконання виконавчого напису від 12.09.2017 року зареєстрованого в реєстрі за № 12993 вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем, направлену до Яготинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області такою що порушує права, свободи та інтереси ОСОБА_1 та залишити її без задоволення.

Позивач в судовому засіданні просив судові витрати покласти на відповідача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити і заявив клопотання забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса від 12.09.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 12993 та встановлення заборони на здійснення будь-яких дій відносно виконання виконавчого напису нотаріуса від 12.09.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 12993. Додавши до зазаначеного в позові, що конфлікт між банком та ним на дату вчинення виконавчого напису існував, та також нотаріусом не враховано стороки позовної давності. При цьому, зазначив про розгляд справи за наявними матеріалами в справі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, 08.10.2018 року представник відповідача направив відзив на позовну заяву, з підтвердженням одночасного відправлення всім сторонам по справі, у відзиві позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. При цьому зазначав, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки нотаріусом було вчинено виконавчий напис із дотриманням вимог закону. Окрім того, зазначив, що 23.08.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» на адресу позивача направив лист-претензію про усунення порушень за кредитним договором, в якому зазначено, що у випадку не виконання зазначених вимог, банк буде вимушений звернутися до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Даний лист-претензію позивач отримав особисто 31.08.2017 року.

Представник третьої особи Яготинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області в судовому засіданні не заперечувала проти вимог позивача.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду заяву про розгляд справив в його відсутність.

У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи те, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, суд, у відповідності до ст. 280 ч. 1 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників даного судового розгляду, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 06.12.2010 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, в якій не зазначено його бажання отримати кредитну картку не вказано суми кредитного ліміту. (а.с. 96).

23.08.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» на адресу ОСОБА_1 направив лист-претензію про усунення порушень за кредитним договором, в якому зазначено, що у випадку не виконання зазначених вимог, банк буде вимушений звернутися до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Даний лист-претензію позивач отримав особисто 31.08.2017 року. (а.с. 17-22, 39,- 41,43-45 119-124).

12.09.20017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем за заявою представника ПАТ КБ «ПриватБанк», вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 12993 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» несплачену в строк відповідно до умов кредитного договору б/н від 06.12.2010 року в сумі 133,544,05 грн., з урахуванням заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11 937,12 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 111 233,43 грн., заборгованості з пені та комісії у розмірі 3 538,07 грн., заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., заборгованість по штрафу (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 6 335,43 грн. (а.с. 15-16, 118).

Також, як свідчать надані державним виконавцем матеріали, за заявою представника ПАТ КБ «ПриватБанк», 19.01.2018 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документу - виконавчого напису нотаріуса від 12.09.2017 року № 12993. Також надані державним виконавцем докази свідчать про те, що 19.01.2018 року в межах здійснення виконавчого провадження було винесено постанови про арешт майна боржника. (а.с.5-9, 46-48, 60-107).

Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Як свідчить виконавчий напис, останній вчинено на підставі статей ст. ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку та підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 29.06.1999 року за № 1172. (а.с. 100).

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» до компетенції нотаріусів відноситься вчинення виконавчих написів.

Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України, за положеннями ст. 87 Закону України «Про нотаріат».

В свою чергу постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 з відповідними доповненнями «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (в редакції від 10.12.2014 року) в п. 2 зазначено, що для вчинення виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Разом з тим, відповідно до положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносин між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (далі по тексту - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку.

При цьому ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Так, згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 05 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 09 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та ОСОБА 4 (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17.

Також нотаріус не з`ясував, чи не пропущено банком строк позовної давності, не встановив коли було здійснено останню оплату по кредиту.

Відповідно до ст. 257 ЦПК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За договором, яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіку погашення) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Як було зазначено за виконавчим написом стягнуто заборгованість за період з 06.12.2010 року по 20.06.2017 року. Проте, доказів того факту, що позивачем ОСОБА_1 20.09.2014 року здійснено останню операцію зі внесення готівки в рахунок погашення кредиту в сумі 07 грн. 93 коп., не дивлячись на ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 30.01.2019 року, відповідачем надано не було, а тому, зважаючи на приписи ч. 6 ст. 81 ЦПК України, такі доводи відповідача не можуть бути покладені в основу рішення.

Отже, оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом із порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та пункту 284 Інструкції, оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною.

Заперечення банку про те, що Закон України «Про нотаріат» не покладає на нотаріуса обов`язок щодо перевірки наявності безспірної заборгованості, є необґрунтованими, так як вони суперечать вищенаведеним нормам матеріального права.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про нотаріат», яким не передбачено звернення боржника із заявою про застосування позовної давності.

Згідно п. 16 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів і визначення підсудності цивільних справ» спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються судом в порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією із сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право у позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

Враховуючи вище викладене, наявність спору, а також те, що приватний нотаріус, вчиняючи виконавчий напис не врахував та не перевірив факту наявності документів, що підтверджують безспірність заборгованості, не перевірив факту отримання та дійсного направлення відповідачем письмової вимоги про усунення порушень та його згоди чи незгоди з такою вимогою, чим порушив вимоги ст.88 Закону України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. За також умов, позовні вимоги підлягають до задоволення. При цьому, сд не приймає до уваги рішення (а.с.41), так як воне не відповідає вимогам ст.265 ЦПК України та не є належним доказом по справі

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258-259, 263, 265, 268, 354, 279, 141 ЦПК України, ст..ст.15, 16, 18, 257, 258 ЦК України, Законом України "Про нотаріат", постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядкомм вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк", третя особа: Яготинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 12.09.2017 року зареєстрований в реєстрі за № 12993 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" грошових коштів у розмірі 133544 гривень 05 копійка.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" на користь держави 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок судового збору.

Зупинити виконання виконавчого провадження за виконавчим написом № 55574948 від 12.09.2017 року до вступу рішення в законну силу.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, котра може бути подана протягом 30 днів з дня отримання його копії. Учасник справи якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі через Яготинський районний суд апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 11 червня 2019 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кисіль О.А.