Справа № 635/38/19
Провадження № 2/635/1373/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року смт. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Савченка Д.М.,

секретар судового засідання - Токарук Л.П.,

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - Шрамко Ірина Сергіївна ,

третя особа - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Третя особа: ОСОБА_5 , про вселення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , Третя особа: ОСОБА_5 , в якій просить суд вселити ОСОБА_1 в житловий будинок АДРЕСА_1 , стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування позовної заяви зазначає, що є власником 5/6 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . В будинок АДРЕСА_1 позивач вселитися не може, оскільки відповідач ОСОБА_3 не допускає його до будинку, закрив на замок ворота, будинок, ключі не дає та двері не відчиняє.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08.02.2019 справу прийнято до провадження судді Савченка Д.М. та відкрито провадження. Розгляд справи суд вирішив проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25.03.2019 у задоволенні клопотання представника ОСОБА_3 - Шрамко Ірини Сергіївни про зупинення провадження у справі відмовлено.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15.04.2019 клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - Шрамко Ірини Сергіївни про розгляд справи в порядку загального позовного провадження задоволено.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28.05.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, повідомлялись своєчасно і належним чином, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримала.

Відповідач, який був повідомлений про день, час та місце проведення судового засідання своєчасно і належним чином, у засідання не з`явився, на час розгляду справи заяв про відкладення розгляду справи не надав, про причини неявки суду не повідомив.

Третя особа у судове засідання не з`явилась, повідомлялась своєчасно і належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовільнити.

ОСОБА_5 26.03.2019 надала заяву, в якій підтвердила обставини, на які посилається позивач в позовній заяві, та зазначила, що ОСОБА_3 перешкоджає вселенню позивача до спірного житлового будинку.

Представником відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Шрамко І.С. надано суду відзив на позовну заяву, в якому остання зазначила, що ОСОБА_3 придбав будинок як добросовісний позивач, реституція внаслідок визнання договору недійсним застосована не була. Крім того, в період добросовісного користування будинком ОСОБА_3 почав реконструкцію будинку та вчинив невід`ємні поліпшення. Реконструкція не була завершена, оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду. Вважає позов передчасним, оскільки ухвалою суду накладено арешт та заборонено вчиняти будь-які будівельні роботи у вказаному домоволодінні, у зв`язку з чим є незрозумілим, що відповідач має на увазі під вселенням в житловий будинок. Також повідомила, що ОСОБА_3 не є власником спірного житлового будинку, тому є неналежним відповідачем, а наявність заяв до правоохоронних органів не може свідчити про перешкоджання ОСОБА_3 вселенню позивача.

Інших заяв та клопотань від сторін не надійшло.

Враховуючи, що в засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області від 28.05.2015, що залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 09.07.2015, а також ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.10.2015, визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_8 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/6 частини житлового будинку, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_8 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також визнано за останнім право власності на 2/3 частини зазначеного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті баби ОСОБА_9 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 14 вересня 2012 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Купровською Я.М. та зареєстрований в реєстрі за № 611. Витребувано із володіння ОСОБА_3 у власність ОСОБА_1 5/6 частин житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , загальною площею 113,0 кв.м, житловою площею 96,80 кв.м. Витребувано із володіння ОСОБА_3 у власність ОСОБА_5 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , загальною площею 113,0 кв.м, житловою площею 96,80 кв.м.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 5/6 житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 .

Рішенням Циркунівської сільської ради Харківського районну Харківської області від 30.01.2016 перейменовано вул. Червоноармійську на вул. Зарічанську.

До матеріалів справи долучено заяви до Липецького ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області від 24.04.2017 та 28.04.2017 про перешкоджання ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в допуску до будинку АДРЕСА_1 , а також відповідь Липецького ВП від 19.03.2018 №1294/119-93/01/20-2018, від 19.03.2018 №1294/119-93/01/20-2018, від 04.05.2018 №2177/119-93/01/20-2018 про відсутність обставин, що можуть свідчити про вчинення будь-якого кримінального правопорушення та з пропозицією заявникам звернутись до суду.

Отже, судом встановлено, що позивач є власником 5/6 частин спірного домоволодіння, а відповідач перешкоджає йому у вселенні до будинку, у зв`язку з чим між сторонами виник спір, для вирішення якого позивач звернувся до суду з даним позовом.

Статтею 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб.

Аналогічні положення містяться в п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", відповідно до якого власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

За змістом ст. 319 ЦК власник сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.

Отже, правомочності власника та межі здійснення ним прав встановлені законом.

Разом із тим, як вбачається зі змісту ст. 319 ЦК, обмеження права власності не підлягають розширеному тлумаченню.

Закріплений у п. 1 ч. 2 ст. 319 ЦК принцип, відповідно до якого дії власника щодо його майна не повинні суперечити закону, є загальним універсальним обмеженням прав власника. Відсутність прямої заборони в законі надає власнику широке коло можливостей для здійснення права власності, в той час як заборона на здійснення певних дій є механізмом стримання власника.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

У ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не є членом сім`ї позивача.

Враховуючи викладене, застосуванню підлягають положення статей 383, 391 ЦК України, які передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житловий будинок від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, що відповідає висновкам, викладеним Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року у справі № № 6-2931цс16.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі за № 6-3104цс16 реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише за наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Таким чином, посилання представника відповідача на не застосування реституції внаслідок визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 та реконструкції вказаного домоволодіння не має відношення до позовних вимог ОСОБА_1 про вселення до житлового будинку, а може бути предметом розгляду в межах окремої цивільної справи.

Відсутність ремонту у житловому будинку та заборона відповідно до ухвали суду на його проведення не може перешкоджати вселенню власника до спірного домоволодіння.

Посилання Шрамко І.С. про пред`явлення позову до неналежного відповідача спростовуються заявами позивача до Липецького ВП про перешкоджання ОСОБА_3 в доступі до домоволодіння.

Інші доводи сторони відповідача не є суттєвими і не мають правового значення для вирішення спору.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 створює перешкоди у користуванні позивачем домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 , яке в 5/6 часток належить йому на праві власності, що є підставою для задоволення позову.

Згідно з квитанцією №ПН3334 від 28.02.2018 від 28 лютого 2018 року при пред`явленні позову до суду позивачем понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,8 гривень.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 247, 263-265, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Третя особа: ОСОБА_5 , про вселення - задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 в житловий будинок АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири гривні) 80 коп.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: ОСОБА_5 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 20.06.2019 року.

Суддя Д.М. Савченко