КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№22-ц/824/5291/2019 Головуючий в суді 1 інстанції - Теремецька Н.Ф.
Унікальний №377/455/18 Суддя-доповідач - Панченко М.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Панченка М.М.

суддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

при секретарі - Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 21 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , в якому, з урахуванням уточнень, просив стягнути з відповідача на свою користь спричинену майнову шкоду у розмірі 1 490 грн. 10 коп., моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7 000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 03 серпня 2017 року, приблизно о 18 годині 30 хвилин, ОСОБА_1 , перебуваючи на сходовій площадці біля входу в кафе-бар «iBar», розташованого в приміщенні клубного закладу «Кіноконцертний комплекс», за адресою: Київська область, м. Славутич, Центральна площа, 9, на ґрунті неприязних стосунків з ОСОБА_2 , які виникли через ревнощі відповідача до його дружини ОСОБА_3 , підійшов в притул до ОСОБА_2 , який також знаходився на цій площадці, наніс останньому один удар кулаком правої руки в область нижньої щелепи зліва, один удар кулаком лівої руки в область лоба, та після цього не менше двох ударів кулаками по голові та обличчю, в результаті чого спричинив тілесні ушкодження у виді підшкірної гематоми в області лівої гілки нижньої щелепи, закритого перелому нижньої щелепи в області лівого кута зі зміщенням уламків.

Вироком Славутицького міського суду Київської області від 27 березня 2018 року у справі № 377/1044/17, П № 1-кп/377/8/18, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, і призначено покарання у виді обмеження волі строком на один рік, на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року відповідача звільнено від призначеного судом покарання. Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 1490,10 гривень, моральну шкоду у розмірі 15000 гривень, понесені судові витрати за надання юридичної допомоги у розмірі 3000 гривень, а всього 19490,10 гривень. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 червня 2018 року вирок Славутицького міського суду Київської області від 27 березня 2018 року в частині вирішення цивільного позову скасовано з направленням на новий розгляд до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Славутицького міського суду Київської областівід 03 серпня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду в порядку цивільного судочинства та відкрито провадження.

20 серпня 2018 року позивачем подано позовну заяву у новій редакції, в якій позивач уточнив помилково написане прізвище відповідача « ОСОБА_1 » на правильне « ОСОБА_1 », а також зменшив позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 послався на те, що відповідач умисно завдав йому тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я, у зв`язку з чим позивач поніс витрати на лікування на загальну суму 1490,10 гривень, а також зазнав душевних страждань у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Тривалий час він був позбавлений спілкування з оточуючими людьми, рідними, колегами по роботі, позбавлений можливості працювати. Розмір завданої з вини відповідача моральної шкоди він оцінює в 30000 гривень. Крім того, в зв`язку з підготовкою, поданням до суду цивільного позову та представництвом його інтересів в суді під час розгляду кримінального провадження та цивільної справи він поніс витрати за надання професійної правничої допомоги, загальний розмір яких становить 7000 гривень.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 21 грудня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 1490 грн. 10 коп. у відшкодування майнової шкоди, 20 000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 4 000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати з ухваленням нового рішення суду про відмову у позові.

Скаржник посилається на те, що позов пред`явлений до іншої особи з прізвищем « ОСОБА_1 », у встановлений законом спосіб суд не замінив неналежного відповідача на належного, а тому ОСОБА_1 не вбачає за можливе відповідати за зобов`язаннями іншої особи. Крім того, зазначав, що позивачем належним чином не доведено факт понесення моральної шкоди та її розмір.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. При цьому, відповідач був також повідомлений про розгляд справи шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті судової влади відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого судом рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, вироком Славутицького міського суду Київської області від 27 березня 2018 року у кримінальному провадженні № 377/1044/17-к, П № 1-кп/377/66/17 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, і призначено покарання у виді обмеження волі строком на один рік. Звільнено засудженого ОСОБА_1 від відбування призначеного судом покарання у виді обмеження волі строком на один рік на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.

Згідно вироку суду, 03 серпня 2017 року, приблизно о 18 годині 30 хвилин, ОСОБА_1 , перебуваючи на сходовій площадці біля входу в кафе-бар «iBar», розташованого в приміщенні клубного закладу «Кіноконцертний комплекс», за адресою: Київська область, м. Славутич, Центральна площа, 9, на ґрунті неприязних стосунків з ОСОБА_2 , які виникли через ревнощі ОСОБА_1 до його дружини ОСОБА_3 , підійшов в притул до ОСОБА_2 , який також знаходився на цій площадці, наніс ОСОБА_2 один удар кулаком правої руки в область нижньої щелепи зліва, один удар кулаком лівої руки в область лоба, та після цього не менше двох ударів кулаками по голові та обличчю, в результаті чого спричинив тілесні ушкодження у виді підшкірної гематоми в області лівої гілки нижньої щелепи, закритого перелому нижньої щелепи в області лівого кута зі зміщенням уламків. Вказані тілесні ушкодження відповідно до висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступені тяжкості, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я, чим вичинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 червня 2018 року вирок Славутицького міського суду Київської області від 27 березня 2018 року в частині вирішення цивільного позову скасовано та направлено на новий розгляд до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок залишений без змін.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем умисними винними діями заподіяна позивачеві майнова та моральна шкода, яку останній у встановлений законом спосіб зобов`язаний відшкодувати.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Статтею 11 ЦК України визначено підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, серед яких передбачено в тому числі і завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності(делікту) є склад цивільного правопорушення, необхідними елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно з положеннями ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що вина ОСОБА_1 у заподіянні шкоди ОСОБА_2 у повному обсязі встановлена вироком Славутицького міського суду Київської області від 27 березня 2018 року, який набрав законної сили 13 червня 2018 року, та є преюдиційним для суду в межах даного провадження.

Крім того, матеріали справи містять наступні докази зазнання ОСОБА_2 майнової та моральної шкоди: направлення ДЗ «СМСЧ № 5 МОЗ України» у щелепо-лицьове відділення хірургії Чернігівської обласної лікарні від 03.08.2017 року, консультаційний висновок спеціаліста КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» від 03.08.2017 року, відповідно до якого у ОСОБА_2 діагностовано перелом нижньої щелепи по 38 зубу; знімок рентгенологічного дослідження щелепи КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» від 07.08.2017 року, копія медичної карти стоматологічного хворого, відповідно до якої в зв`язку з переломом нижньої щелепи ОСОБА_2 перебував на амбулаторному лікуванні з 04.08.2017 року по 01.09.2017 року, копія листка непрацездатності, висновок експерта № 134 за результатами проведення судово-медичної експертизи, яким встановлено, що при судово-медичній експертизі по медичній документації на ім`я ОСОБА_2 , з урахуванням консультації рентгенолога КЗ КОР КОБ СМЕ виявлені: підшкірна гематома в області лівої гілки нижньої щелепи, закритий перелом нижньої щелепи в області лівого кута зі зміщенням уламків. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, так як для зрощення нижньої щелепи та відновлення функції жування необхідний термін більше 21 доби.

На підтвердження майнової шкоди у виді витрат на лікування позивачем надано суду копії фіскальних чеків аптечного пункту м. Чернігова та аптек м. Славутича, згідно яких у період часу з 03.08.2017 року по 16.09.2017 року було придбано товарів медичного призначення на загальну суму 1490,10 гривень.

Отже, позивачем у повній мірі доведено розмір майнової шкоди, який останній просить стягнути з особи, яка цієї шкоди завдала.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів вважає за можливе зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Визначення поняття моральної шкоди та способи її відшкодування і визначення розміру наведені у статті 23 ЦК України.

Згідно пунктів 1 і 2 частини 2 цієї статті моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Верховний суд України в п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4(з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

На підтвердження факту заподіяння моральної шкоди позивач в позовній заяві посилається на те, що внаслідок дій відповідача він зазнав моральних та фізичних страждань як під час побиття та спричинення йому тілесних ушкоджень відповідачем, так і під час його лікування та подальшої реабілітації по відновленню функцій зламаної щелепи.

Позивач указував, що з вини відповідача він тривалий час був позбавлений можливості спілкуватися з оточуючими його людьми, рідними та колегами по роботі, позбавлений можливості працювати, оскільки змушений був знаходитися на лікарняному та проходити курс лікування. Негативним наслідком спричинення тілесних ушкоджень відповідачем була неможливість нормально розмовляти та спілкуватися, вживати їжу, значний час йому було соромно спілкуватися з людьми, хоча після закриття листа непрацездатності він змушений був виходити на роботу та працювати в такому стані.

Колегія суддів погоджується з тим, що стягнення моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. у повній мірі відповідає принципу розумності та справедливості, а також характеру і ступеню тілесних і душевних страждань, яких позивач зазнав, у зв`язку з неправомірними діями відповідача.

Посилаючись на те, що позивачем не доведено розмір спричиненої моральної шкоди, відповідач в апеляційній скарзі не наводить жодного належного та допустимого доказу на спростування суми моральної шкоди, стягнутої судом, та не наводить власного розрахунку такої шкоди. Доводи апеляційної скарги в цій частині зводяться лише до припущень скаржника та небажання ОСОБА_1 відповідати за вчинені ним неправомірні дії.

Щодо доводів апеляційної скарги відносно того, що позов пред`явлено до іншої особи з прізвищем « ОСОБА_1 », то останні підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що спірні правовідносини виникли у зв'язку з завданням ОСОБА_1 тілесних ушкоджень позивачеві по справі.

Указана обставина відповідачем в апеляційній скарзі не заперечується та встановлена вироком Славутицького міського суду Київської області від 27 березня 2018 року у справі № 377/1044/17, П № 1-кп/377/8/18.

Зазначеним вироком саме ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, і призначено покарання у виді обмеження волі строком на один рік.

Звертаючись до суду в порядку цивільного судочинства з вимогами про відшкодування шкоди, позивач помилково зазначив прізвище особи, яка завдала йому тілесних ушкоджень, як « ОСОБА_1 » замість правильного « ОСОБА_1 ».

Разом з тим, в подальшому, указана невідповідність була усунута шляхом подання нової редакції позовної заяви, яка була прийнята до розгляду судом.

Таким чином, суд першої інстанції розглядав справу саме відносно ОСОБА_1 , що й було відображено у рішенні по суті спору.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність ухвали про заміну неналежного відповідача на належного в порядку ст. 51 ЦПК України, оскільки згідно указаної норми права, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Між тим, в даному випадку позивач звертається з позовними вимогами саме до тієї особи, яка і повинна відповідати за позовом, тобто, до особи, яка заподіяла йому тілесних ушкоджень і визнана винною у вчиненні відповідних дій вироком в межах кримінального провадження.

Зазначення в первісній редакції прізвища « ОСОБА_1 » є нічим іншим, як опискою, оскільки з матеріалів справи об`єктивно вбачається, що позивач мав на меті звернутися з позовом до особи, відповідальної за завдання йому шкоди, а саме: ОСОБА_1 .

Крім того, як вже зазначалося вище, указана невідповідність(описка) була виправлена шляхом подання уточненої позовної заяви.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення постановлене з дотриманням норм процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.374,375 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Славутицького міського суду Київської області від 21 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач

Судді