Номер провадження 2/754/739/19
РІШЕННЯ

Іменем України

22 жовтня 2019 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді - Галась І.А.,

при секретарі - Стеці Б.В.

за участі:позивача - ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - Максимця В.С.

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що має у власності автомобіль ГАЗ-330232-414, д.н.з. НОМЕР_1 . Постановами Деснянського районного суду міста Києва від 30.05.2017 року та від 04.07.2017 року у справі № 754/5910/17 було встановлено, що 29.04.2016 року о 08 год. 47 хв. відповідач - ОСОБА_3 в м. Києві по вул. Закревського, 11, керуючи автомобілем BA3-21063, д.н.з. НОМЕР_2 , виїжджаючи на дорогу з житлової зони, не надав дорогу автомобілю ГАЗ-330232-414, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 який рухався по дорозі, напрямок руху якого автомобіль BA3-21063, д.н.з. НОМЕР_2 , перетинав, внаслідок чого скоїв з ним зіткнення, від якого автомобіль BA3-21063 здійснив перекидання, що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів. Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п. 10.2 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 ПУпАП. У вказаних вище постановах Деснянський районний суд постановив визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за яке накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн. Факт пошкодження автомобіля підтверджується копією акту оцінки заподіяної шкоди та протоколами огляду автомобіля від 06.05.2016 року, постановою Деснянського районного суду про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за пошкодження автомобіля. Відповідно до акту виконаних робіт № ПР00000490 від 24.06.2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_8 отримав від позивача за відновлювальний ремонт автомобіля ГАЗ 330232 ДВ405 д.н.з. НОМЕР_1 , 46536,70 грн. Таким чином, відповідач пошкодженням автомобіля ГАЗ 330232 ДВ405 д.н.з. НОМЕР_1 , заподіяв позивачу матеріальну шкоду на суму 46536,70 грн. 13.07.2017 року позивач звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування до ТДВ СК «Альфа-Гарант». Але страхова компанія «Альфа-Гарант» відмовила у виплаті страхового відшкодування, мотивувавши відмову пропуском річного строку для звернення про виплату страхового відшкодування пошкоджень автомобіля. Термін звернення до страхової компанії «Альфа-Гарант» був пропущений внаслідок того, що із запізненням поліція направила матеріали на розгляд до Деснянського районного суду м. Києва. А страхова компанія «Альфа-Гарант» без постанови про притягнення до адміністративної відповідальності винної у пошкодженні автомобіля особи не приймала до розгляду питання про виплату позивачу страхової виплати. Пошкодження автомобіля ГАЗ 330232 ДВ405 д.н.з. НОМЕР_1 , були зафіксовані при складанні протоколів огляду автомобіля від 06.05.2016 року № 20591/16 та описані у акті оцінки ТОВ «Промислова компанія СЕПТИМ». За таких підстав, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду в сумі 46536,70 грн. завдану йому внаслідок пошкодження його автомобіля джерелом підвищеної небезпеки.

Ухвалою судді від 22.09.2017 року відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання.

11.12.2017 року в судовому засіданні представник позивача подав заперечення на позовну заяву, відповідно до змісту якого вбачається, що відповідач та його представник категорично заперечують проти відшкодування збитків безпосередньо з відповідача. Позивачу відомо про наявність у відповідача страхового полісу №АЕ/7721640 ТДВ СК «Альфа-Гарант», який надає право відповідачу отримати відшкодування від страхової компанії або МТСБУ в розмірі 100000,00 грн. за пошкоджене майно та 200000,00 грн. за шкоду здоров`ю, що значно перевищує заявлені позовні вимоги. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме із страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, не є порушенням визначеного договором строку повідомлення про настання страхового випадку.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

04.04.2018 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив (заперечення) представника відповідача проти позовних вимог, де останній вказував на те, що страховику вимога про виплату страхової суми пред`являлася, але у виплаті страховиком було відмовлено у зв`язку з пропуском річного строку звернення за виплатою страхової суми не з вини позивача. Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності відповідача за порушення ПДР та заподіяння позивачу шкоди була винесена з вини працівників поліції із затягуванням часу. Право на звернення про виплату позивачу страхових сум не відміняє дію статей 1166, 1187 ЦК України і покладеного на відповідача позадоговірного зобов`язання відшкодувати заподіяну майнову шкоду. Підстав для залучення у справу страхової компанії як відповідача немає, бо його звернення було здійснено за страховою виплатою із порушенням строку 1 рік, встановленого для звернення за виплатою, не за його вини, а внаслідок затягнутого строку подання на розгляд до суду поліцією адміністративних матеріалів про порушення Правил дорожнього руху відповідачем. Без постанови суду про притягнення винної особи до адміністративної відповідальності компанії не приймають позитивних рішень про виплату страхових сум на користь потерпілих осіб.

В судовому засіданні 02.05.2018 року представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив позивача, де вказував на те, що порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, не є порушенням визначеного договором строку повідомлення про настання страхового випадку. Звертав увагу суду на те, що основний доказ винуватості відповідача це - постанова Деснянського районного суду м. Києва у справі №754/5910/17. ОСОБА_1 звертався до страхової «Альфа-Гарант», яка визнала даний випадок страховим та призначила оцінку матеріального збитку, спричиненого автомобілю ГАЗ 330232-414 д.н.з. НОМЕР_1 , у ТОВ «Промислова компанія «СЕЛТИМ», про що є звіт №59-0/20/1, який виконав експерт-оцінювач ОСОБА_5 Сума збитку встановлена 15074,94 грн.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов, зазначивши, що відповідно до акту виконаних робіт № ПР00000490 від 24.06.2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_8 отримав від позивача за відновлювальний ремонт автомобіля ГАЗ 330232 ДВ405 д.н.з. НОМЕР_1 , 46536,70 грн. Таким чином, відповідач пошкодженням автомобіля ГАЗ 330232 ДВ405 д.н.з. НОМЕР_1 , заподіяв позивачу матеріальну шкоду на суму 46536,70 грн.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на те, що наявність страхового полісу є безумовною підставою для здійснення страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Кожна особа у відповідності до ст. 55 Конституції України та ст. 3 ЦК України може звертатися до суду за захистом свої порушених прав.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 29.04.2016 року о 08 год. 47 хв. в м. Києві по вул. Закревського, 11 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів - автомобіля ГАЗ-330232-414, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля BA3-21063, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

У результаті зіткнення вказані автомобілі отримали механічні пошкодження, зокрема, було пошкоджено автомобіль ГАЗ-330232-414, д.н.з. НОМЕР_1 власником якого є ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 30.05.2017 року, ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та призначено йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 340,00 грн. Вказана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили.

Також, постановою Деснянського районного суду м. Києва від 04.07.2017 року виправлено опису, допущену в постанові Деснянського районного суду м. Києва від 30.05.2017 року, щодо зазначення вірної дати скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Транспортний засіб BA3-21063, д.н.з. НОМЕР_2 , застрахований в ТДВ СК «Альфа - Гарант» згідно Полісу № АЕ/7721640 від 15.03.2016 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

04.05.2016 року ОСОБА_3 звернувся до ТДВ СК «Альфа - Гарант» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду.

13.06.2017 року ОСОБА_1 звернувся до ТДВ СК «Альфа - Гарант» із заявою про страхове відшкодування.

Листом від 13.07.2017 року ТДВ СК «Альфа - Гарант» відмовило ОСОБА_7 у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зазначивши про порушення річного строку подання заяви на виплату страхового відшкодування.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну, потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників ( ст. 3 цього Закону).

Відповідно до ст. 5 зазначеного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом ст.ст. 9, 22-31, 35, 36 вказаного Закону настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 наведеного Закону - у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з пунктом 1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, в тому числі і: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, зазначеною статтею Закону чітко визначано початок річного строку - з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Цей строк є присічним і поновленню не підлягає.

Оскільки, дорожньо-транспортна пригода сталася 29.04.2016 року, з заявою про виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 звернувся 13.06.2017 року, тобто після річного строку з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, а тому відмова ТДВ СК «Альфа - Гарант» у виплаті страхового відшкодування є законною.

Разом із тим, потерпілий вправі одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових, собак та собак бійцівських порід, тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володів транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Статтею 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Наявність вини в діях ОСОБА_3 у настанні дорожньо-транспортної пригоди встановлена і не підлягає доказуванню.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати цивільно-правову відповідальність водіїв, які керують застрахованим транспортним засобом.

Відповідно до встановлених судом обставин на час настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ТДВ СК «Альфа - Гарант», згідно Полісу № АЕ/7721640 від 15.03.2016 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну згідно Полісу становить 10000,00 грн. Розмір франшизи становить 1000,00 грн.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з ст. 12 зазначеного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

На підставі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно акту виконаних робіт № ПР00000490 від 24.06.2016 року вартість послуг за відновлювальний ремонт автомобіля ГАЗ 330232 ДВ405 д.н.з. НОМЕР_1 становить 46536,70 грн. Вказані кошти були перераховані ОСОБА_1 на рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 , згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №1022 від 24.06.2016 року.

Відповідно до Звіту №59-D/20/1 про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу ГАЗ 330232-414 д.н.з. НОМЕР_1 складеного 22.08.2016 року експертом-оцінювачем ОСОБА_5 ТОВ «Промислова компанія «СЕЛТИМ» на замовлення СК «Альфа-Гарант», матеріальний збиток завданий власнику колісного транспортного засобу ГАЗ 330232-414 д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок його пошкодження складає 15070,94 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

На думку суду розмір завданого збитку при настанні страхового випадку повинен визначатися виключно звітом (актом) про оцінку майна.

До такого висновку суд прийшов на підставі аналізу положень законодавства, що регламентують порядок виплати страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування.

Так, статті 22 та 1192 ЦК України вказують, що збитками є втрати, який особа понесла або повинна понести для відновлення свого порушеного права, які визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна.

При цьому статті 22 та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказують, що страховик відшкодовує оцінену в порядку визначену Законом шкоду, а саме витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Крім того, положення абзацу 2 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказують, що виплата на підставі рахунку з СТО може бути проведена лише за взаємним погодженням між страховиком та потерпілим. Також, обов`язок проводити оцінку при визначенні розміру завданого збитку зазначений і в статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Керуючись зазначеними положеннями законодавства Верховний Суд у складі суддів палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові № 753/21177/16-ц від 19.09.2018 року вказав, що рахунок та акти виконаних робіт надані СТО не є належним та допустимим доказом у справі. На цій підставі суд скасував рішення апеляційної інстанції та направив справу на новий розгляд для проведення експертизи у справі. Подібну позицію висловили і судді Верховного Суду у складі палати Касаційного цивільного суду у Постанові № 466/9318/14-ц від 27.06.2018 року. У зазначеній справі судді відкинули, як доказ акт виконаних робіт з СТО та надали перевагу оцінці проведеній страхової компанією на підставі якої було здійснено виплату страхового відшкодування.

У зв`язку з вищевикладеним позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди є такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають до задоволення частково. В рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 необхідно стягнути 15070,94 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, та враховуючи часткове задоволення позову, витрати по сплаті судового збору покладає на відповідача в сумі 640,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192 ЦК України, статтями 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 15070 гривень 94 копійки та судовий збір в розмірі 640 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду виготовлено 25.10.2019 року.

Суддя: І.А. Галась