Номер провадження: 22-ц/813/3844/19
Номер справи місцевого суду: 495/9461/17
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 листопада 2018 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання недійним Договору №б/н про встановлення кредитного ліміту та додаткових угод за договором-

ВСТАНОВИВ:

21.11.2017 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, відповідно до вимог ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України просить: стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 13619,87 грн. за кредитним договором № б/н від 23.12.2012 року, судові витрати у розмірі 1600 грн..

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23.12.2012 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Отже, відповідач прийняв на себе зобов`язання по поверненню наданого кредиту і виплаті нарахованих відсотків у порядку, розмірі і терміни передбачені договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Крім того, частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В зв`язку з порушенням виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №б/н від 23.12.2012 року, позивач і вимушений звернутися з позовом до суду.

06.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання недійним Договору № б/н від 23.12.2012 року про встановлення кредитного ліміту та додаткових угод за договором, у якій просив: визнати недійсним з моменту вчинення Договір № б/н від 23.12.2012 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» про отримання кредиту у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а також Заяву від 23.12.2011 року про ознайомлення з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування банківськими кредитами» від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору та на правову допомогу.

Свої вимоги обґрунтував тим, що на час укладання вказаного вище Договору йому ще не виповнилось 18 років, в нього не було ще паспорта.

Згоди батьків на укладання спірного кредитного договору у нього не було. Більш того, у листопаді 2013 року у нього викрали паспорт, свідоцтво про реєстрацію автомобіля, кредитну карту Банка, він звернувся до Білгород-Дністровського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк», де йому повідомили, що строк дії його картки закінчився, та завірили, що усе нормально, нову карту отримувати йому було не потрібно.

Окрім того, Банк не надав йому текст договору № б/н від 23.12.2012 року, не ознайомив його з умовами самого Договору кредитування, банком не було надано письмових умов та правил надання банківських послуг. він не був ознайомлений з вказаними правилами, що також є підставою для визнання договору кредитування недійсним.

З наданих банком додатків до позовної заяви, а саме із заяви позичальника від 23.12.2011 року, «Умовами та Правилами банківських послуг», «Правилами користування банківськими кредитами» від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку» вбачається, що вказана анкета-заява ним написана не в день укладання договору, а на рік раніше, що також є підставою для визнання договору, та і додатків до нього недійсними.

На підставі усього вищенаведеного, він просив його позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.04.2018 року, зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" об`єднано в одне провадження з первісним позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 листопада 2018 року в задоволенні первісного позову Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання недійним Договору № б/н про встановлення кредитного ліміту та додаткових угод за договором - задоволено.

Визнано недійсним з моменту вчинення Договір № б/н від 23.12.2011 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» про отримання кредиту у розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений ним згідно квитанції № 64 від 05.03.2018 року у розмірі 705 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням судуАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 листопада 2018 року та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги АПТ КБ «Приват Банк « задовольнити у повному обсязі, у задоволення позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі..

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до с. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостісуд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Суд першої інстанції вказує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 23.12.2011 року підписав з ПАТ КБ «ПриватБанк» Анкету-заяву про Приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. (а.с. 6)

У вказаній Анкеті-заяві зазначена наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація, необхідна для отримання кредитної картки.

Як вбачається з копії Анкети-заяву про Приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 23.12.2011 року, ОСОБА_1 висловив свою згоду на укладання договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що він згоден з тим, що його заява, разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Також, у заяві-анкеті зазначено, що позичальник ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 6)

У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України (далі -ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позивач приєднався до запропонованих банком Умов та Тарифів.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Позивача (www.privatbank.ua) ПАТ КБ «ПриватБанк», керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг (далі - Умови та Правила).

Тобто Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку (п.п. 1.1.1.58, 1.1.1.59 Умов).

Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua; https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання.

Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому.

Отже, враховуючи вищевикладене, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг.

Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах.

Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить.

Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві.

Вказане вище спростовує ствердження ОСОБА_1 , викладені в його зустрічному позові від 06.03.2018 року та відповіді на відзив від 28.08.2018 року про те, що Банк не надав йому текст Договору № б/н від 23.12.2012 року, не ознайомив його з умовами самого Договору кредитування, банком не було надано йому письмових Умов та Правил надання банківських послуг.

У своїх запереченнях на відзив, представником АТ КБ «Приватбанк» звернуто увагу, що під час складання позовної заяви була допущена помилка та вказано невірно дату укладання кредитного договору.

Зазначає, що вірною датою укладання договору № б/н є дата, вказана в Анкеті-Заяві - 23.12.2011 рік, тож відповідачем помилково вказується на те, що Банк навмисно вказує дату укладання договору 23.12.2012 року, що на рік пізніше фактичного укладання.

Стосовно тверджень позивача за зустрічним позовом про те, що на час укладання вказаного договору йому не виповнилось 18 років та у нього не було ще паспорта, суд приходить до наступного.

Так, дійсно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто в момент коли йому виповнилось лише 15 років уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір № б/н.

За змістом пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Пунктом другим частини першої статті 30 ЦК України визначено, що цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Повну цивільну дієздатність фізична особа досягає 18 років, що передбачено ч. 1 ст. 34 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 31 ЦК України, фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право: 1) самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість; 2) здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом. Малолітня особа не несе відповідальності за завдану нею шкоду.

Крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку). Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників.

На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування. Неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім`я, за згодою органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника. Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону (ст.32 ЦК України).

Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного нею самостійно відповідно до закону. Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника. Якщо у неповнолітньої особи недостатньо майна для відшкодування збитків, додаткову відповідальність несуть її батьки (усиновлювачі) або піклувальник. Неповнолітня особа несе відповідальність за шкоду, завдану нею іншій особі, відповідно до статті 1179 цього Кодексу.

Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Характер кредитних правовідносин, які є досить складними і передбачають обов`язок позичальника регулярно в обов`язковому порядку вносити кошти на погашення кредиту, сплати відсотків та комісії, матеріальну відповідальність за порушення строків грошових платежів, незважаючи на порівняно незначний розмір кредиту не дає підстав віднести кредитний договір до дрібних побутових правочинів, а тому відповідно до вимог закону у разі, коли позичальником є неповнолітня фізична особа, кредитний договір з нею може бути укладений лише за згодою її батьків (усиновлювачів) або піклувальників.

Представником АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів на підтвердження згоди батьків відповідача на укладення кредитного договору від 23.12.2011 року.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Так відповідно до вимог ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Частиною другою ст. 222 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи.

За положеннями частин першої і третьої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Доводи позивача, викладені ним у відзиві на зустрічний позов від 23.06.2018 року, про те, що кредитний ліміт було установлено на платіжну карту відповідача після досягнення ним повноліття, а до 05.02.2013 року, згідно виписки по картрахунку ОСОБА_1 взагалі не користувався кредитним лімітом, не мають правового значення, оскільки кредитний договір, складовими якого є заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, був укладений у 2011 році, коли ОСОБА_1 не мав повної цивільної дієздатності.

Для укладання кредитного договору, фізична особа повинна мати повну цивільну дієздатність, усвідомлювати наслідки вчинення такого правочину, а у разі її відсутності на час укладання договору, такий договір за вимогами статті 215 ЦК України може бути визнано недійсним.

Безпідставними також є посилання банку на положення пункту 4 частини першої статті 32 ЦК України, яким передбачено укладання неповнолітньою особою договору банківського вкладу та розпорядження коштами, які знаходяться на вкладному рахунку, оскільки нормами цієї статті визначено неповну цивільну дієздатність осіб від 14 до 18 років, обсяг якої дає право цим особам розпоряджатися своїм заробітком, відкривати вкладні рахунки, накопичувати кошти, тобто вчиняти дії, які позитивно впливатимуть на розвиток фізичної особи та її самостійності, а не право на укладання кредитних договорів.

Більш того, матеріали справи не містять доказів надання згоди на вчинення вказаною неповнолітньою особою правочину від батьків (усиновлювасів) або піклувальника або органу опіки та піклування відповідно до закону.

Усе вказане вище в сукупності і є підставою для обґрунтованого висновку суду першої інстанції про визнання спірного кредитного договору № б/н від 23.12.2011 року недійсним.

Вказана правова позиція узгоджується з Постановою Верховного Суду у справі справа № 289/1996/16-ц провадження № 61-7091 св 18 від 12.04.2018 року.

Підсумовуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що на момент укладання спірного кредитного договору № б/н від 23.12.2011 року, позичальник ОСОБА_1 не досяг повної цивільної дієздатності, правильним є висновок суду, що такий договір за вимогами статті 215, 222 ЦК України підлягає визнанню недійсним, а отже зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання недійним Договору № б/н про встановлення кредитного ліміту та додаткових угод за договором є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, що виключає можливість стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 13619,87 грн.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив обставини у справі, надані докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, недослідження належним чином наданих документів та прийняття передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позову банку та задоволенню зустрічного позову є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 374, 375 , 381-384 ЦПК України апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25.06.2019 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький