Справа № 307/3065/18
Провадження № 2/307/528/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2019 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Ком`яті Н.А.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» та приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Стойка Надії Михайлівни про скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 32600353 від 28.11.2016 р., скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Посилається на те, що 10.04.2008 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та ним було укладено кредитний договір № MKTWGA, за яким йому надано кредит на суму 72950 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.96 % річних на суму залишку заборгованості з кінцем терміном повернення 09.04.2026 р.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № MKTWGA від 10.04.2008 р. було укладено договір поруки між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4

11.04.2008 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, згідно якого позивачі передали в іпотеку банку житловий будинок з надвірними спорудами та присадибну земельну ділянку, площею 0.1000 га., кадастровий номер НОМЕР_1 , розташовані по АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення Тячівського районного суду від 18.06.2009 р., у цивільній справі № 2-904/09, за позовом ЗАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на майно, було звернуто стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 , та присадибну земельну ділянку через прилюдні торги в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKTWGA від 10.04.2008 р. в розмірі 577146 грв.

Цим же рішенням вказаний кредитний договір було розірвано.

Дане рішення набуло законної сили 30.06.2009 р.

У 2012 році ПАТ КБ «Приватбанк» повторно звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № MKTWGA, і просив звернути стягнення на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 та присадибну ділянку.

Ухвалою Тячівського районного суду від 21.11.2012 р. провадження у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки закрито з підстав, передбачених ст. 205 ч. 1 п. 2 ЦПК України.

У 2015 році ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Тячівського районного суду від 19.10.2015 р. з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість у розмірі 283867.58 доларів США за кредитним договором № MKTWGA від 10.04.2008 р. та 89844.09 грв. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області рішення Тячівського районного суду скасовано, у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено повністю. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.02.2017 р. касаційну скаргу банку залишено без задоволення, рішення апеляційного суду залишено без змін.

Таким чином, зобов`язання між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_3 , що виникли на підставі кредитного договору № MKTWGA від 10.04.2008 р., припинилися з 30.06.2009 р., у зв`язку з розірванням зазначеного кредитного договору рішенням Тячівського районного суду.

Враховуючи вимоги ст. 3 ч. 5, ст. 17 ч. 1 п. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека житлового будинку з надвірними спорудами, та земельної ділянки площею 0.1000 га, за кадастровим номером НОМЕР_1 , розташованих по АДРЕСА_1 , що виникла на підставі договору іпотеки від 11.04.2008 р., є припиненою з моменту припинення осинового зобов`язання, тобто з 30.06.2009 р.

Однак, 28.11.2016 р. приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Стойка Н.М. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 32600353, згідно якого було проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, та присадибну земельну ділянку, площею 0.1000 га., кадастровий номер НОМЕР_1 , розташовані по АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «Приватбанк».

Вважає вказану реєстрацію незаконною та просить скасувати рішення нотаріуса про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 32600353 від 28.11.2016 р., а також скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладенні у позовній заяві.

Представниця відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала.

Посилається на те, що підстави припинення іпотеки визначено у статті 17 Закону України «Про іпотеку», тобто припинення зобов`язання можливе за умови його належного виконання, що проведено належним чином, а розірвання кредитного договору не є підставою для припинення іпотеки, якою може забезпечуватися виконання зобов`язання, що виникло до набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору.

За загальним правилом розірвання договору припиняє його дію на майбутнє, але не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобов`язань сторін, спеціально передбачених для застосування на випадок порушення зобов`язань і після розірвання договору, з огляду на характер цього договору, за яким кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання (постанова ВС від 23.01.2018 р., справа № 760/16916/14-ц, провадження 61-1727св17).

Отже, рішення нотаріуса № 32600353 від 28.11.2016 р. про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідає, як вимогам Закону, так і положенням укладеного між сторонами договору.

Позивачами не представлено в розпорядження суду доказів, які б свідчили про те, що станом на 30.06.2009 року ними виконані власні зобов`язання перед банком належним чином, відтак, вони не набули права на заявлення даної позовної вимоги.

Зокрема, п. 28 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекоджателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: зокрема, переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Таким чином, на підставі ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

На виконання ст. 35 ч. 1 Закону України «Про іпотеку» на адресу позивачів рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлялися повідомлення-вимоги № 30.1.0.0/2 - 359 від 05.06.2014 р. про порушення зобов`язань за кредитним договором, в якому також роз`яснені наслідки у разі невиконання такої вимоги, які вручені 20.06.2014 р.

Таким чином АТ КБ «Приватбанк» дотримано застереження Закону України «Про іпотеку» зі скерованою вимогою про усунення порушень. Зазначена вимога залишилася без задоволення, у зв`язку з чим банк звернувся до нотаріуса із заявою про реєстрацію права власності на предмет іпотеки.

Підписанням цього договору іпотекодавець засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. Тобто, реєстрація права власності на предмет іпотеки за ПАТ КБ «Приватбанк» здійснена за згодою позивачів, що висловлена у пункті 29 договору іпотеки, а тому Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, к забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже, доводи позивачів про те, що вони як іпотекодавці не надавали згоди на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішення іпотекодержателя, є безпідставними.

Просить у задоволенні позовних вимог позивачів відмовити.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 10.04.2008 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № MKTWGA, за яким банк надав позичальникові грошові кошти у розмірі 88250 доларів США. Забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека будинку.

Згідно договору іпотеки від 11.04.2008 р., предметом цього договору є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна - житлового будинку з надвірними спорудами загальною площею 213.70 м.кв., житловою площею 143.40 м.кв., за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить в рівних частках ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Рішенням Тячівського районного суду від 18.06.2009 р., за позовом ЗАТ КБ «Приватбанк» звернуто стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 , та земельну ділянку через прилюдні торги в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKTWGA від 10.04.2008 р. в розмірі 577146 гривень. Кредитний договір № MKTWGA від 10.04.2008 р. укладений між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 розірвано.

30.06.2009 р. рішення набрало законної сили.

Відповідно до статті 82 ч. 4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, які стали підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки та розірвання кредитного договору між сторонами безпосередньо досліджувалися та встановлювалися судом 18.06.2009 року, що відображено у резолютивній частині рішення суду, та набули для сторін преюдиціального характеру, який породжує для них певні правові наслідки, зокрема, зобов`язує банк відступити речові права на предмет іпотеки шляхом прилюдних торгів та забороняє банку повторно звертатися щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № MKTWGA від 10.04.2008 р.

Статтею 33 ч.ч. 1, 3 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, нормами закону визначено для іпотекодержателя два шляхи захисту своїх прав та інтересів - у судовому (на підставі рішення суду) та позасудовому (на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя) порядках.

Звертаючись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором банк визначив для себе спосіб врегулювання спірних правовідносин у судовому порядку шляхом звернення стягнення на майно боржника та поручителя (житловий будинок АДРЕСА_1 , та присадибну земельну ділянку), через прилюдні торги. Рішенням суду від 18.06.2009 р. спір між сторонами було вирішено та визначено процедуру реалізації предмету іпотеки відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» - шляхом проведення прилюдних торгів. Цим же рішенням кредитний договір № MKTWGA від 10.04.2008 р., укладений між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 , було розірвано.

Відповідно до ч.ч. 1, 4, 5 статті 3 закону «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання.

Відповідно до ст. 653 ч.ч. 2 та 3 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Виходячи з викладеного суд приходить до висновку, що отримавши на підставі рішення суду від 18.06.2009 р. право на погашення заборгованості ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за кредитним договором № MKTWGA від 10.04.2008 р. шляхом звернення стягнення на їхній житловий будинок АДРЕСА_1 , та земельну ділянку через прилюдні торги, банк отримав право на повернення заборгованості (яке на даний час не реалізоване, але і не втрачене), а факт розірвання кредитного договору позбавив його - АТ КБ «Приватбанк» -, права, у подальшому звертати стягнення на предмет іпотеки будь-яким шляхом, у тому числі шляхом реєстрації за собою. Тому нотаріус не вправі був виносити рішення № 32600353 про державну реєстрацію права власності на будинок та земельну ділянку позивачів за ПАТ КБ «Приватбанк».

За таких обставин позовні вимоги позивачів є обґрунтованими, рішення приватного нотаріуса та державну реєстрацію права власності на майно, що належало позивачам слід скасувати.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачів судові витрати у сумі 1409.60 грв.

Керуючись ст.ст. 84, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст. 653 України, ст. 33 ч.ч. 1 та 3 Закону України «Про іпотеку» суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю. Скасувати рішення приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Стойка Надії Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 32600353 від 28.11.2016 р., згідно якого було проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, та земельну ділянку площею 0.1000 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , розташовані по АДРЕСА_1 , за ПАТ КБ «Приватбанк», та державну реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, та земельну ділянку площею 0.1000 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , розташовані по АДРЕСА_1 , за ПАТ КБ «Приватбанк», у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Сягнути з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 1409 (одна тисяча чотириста дев`ять) 60 судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне рішення складено 01.07.2019 року.

Головуючий: В.І. Гримут