Номер провадження: 22-ц/813/2016/19
Номер справи місцевого суду: 511/1770/14-ц
Головуючий у першій інстанції Бобровська І.В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Півнєву Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Форум» на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 19 червня 2018 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

17 червня 2014 року ПАТ «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Банк Форум» Соловйової Н.А. звернулися до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач просив суд стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «БанкФорум» курсову різницю на суму заборгованості за кредитним договором від 25.06.2008 року в сумі 153216,73 гривень. В обґрунтування позивач посилався на те, що 25 червня 2008 року АКБ «Форум» (правонаступником є ПАТ «БанкФорум») був укладений кредитний договір з ОСОБА_1 , відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 70000,00 доларів США для придбання автомобіля на первинному ринку. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між АКБ «Форум» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки від 25.06.2008 року. В зв`язку з порушенням умов кредитного договору відповідачами, ПАТ «Банк Форум» звернувся до суду з позовом про стягнення в солідарному порядку з боржників заборгованості та Роздільнянським районним судом Одеської області 26 липня 2010 року було ухвалено рішення в справі № 2-683/2010, яким позовні вимоги банку було вирішено задовольнити та стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість у сумі 71068,27 доларів США, що по курсу НБУ складає 562135,81 грн. Також позивач вказував на те, що з огляду на зміну курсу національної валюти до долару США, що встановлений НБУ визначення суми до стягнення в національній валюті в рішенні суду № 2-683/2010 від 26 липня 2010 року унеможливлює погашення боргу в повному обсязі в зв`язку з чим ПАТ «Банк Форум» має право звернутись до суду з позовом про захист власного права шляхом стягнення з боржників суми курсової різниці, тобто суми різниці між сумою боргу станом на сьогоднішній момент і визначеною в еквіваленті національної валюти України та сумою покритою (стягнутою) рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 26 липня 2010 року, яким визначено суму боргу в національній валюті за курсом НБУ встановленого станом на 24.06.2010 року, у зв`язку з чим курсова різниця становить 153216,73 грн (а.с.1-5).

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 19 червня 2018 року було вирішено в задоволенні позовних вимог ПАТ «БанкФорум» відмовити (т.3, а.с.196-201).

Не погоджуючись з вказаним рішенням 25 липня 2018 року ПАТ «БанкФорум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БанкФорум» Шевченко О.В. подали до суду апеляційну скаргу. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує на те, що у зв`язку з тим, що на час виконання рішення і сплати гривневого еквіваленту отриманих за кредитним договором доларів США курс цієї валюти зріс, внаслідок чого порушено право кредитора на отримання еквівалентної переданої ним за договором суми і для його відновлення ПАТ «Банк Форум» мусить зробити витрати, які є збитками в розумінні п.2 ст.22 ЦК України. Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції неправильно зробив висновок про те, що звертаючись до суду у 2010 році ПАТ «Банк Форум» в односторонньому порядку змінив строк дії кредитного договору від 25.06.2008 року, адже банк лише достроково вимагав повернення кредитних коштів. Тому апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги ПАТ «БанкФорум» задовольнити у повному обсязі (т.3, а.с.211-213).

Ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області Коненко Н.А. від 03.08.2018 року було відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою (т.4, а.с.3) та ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 06.08.2018 року справу призначено до розгляду (т.4, а.с.4).

04 вересня 2018 року до Апеляційного суду Одеської області надійшла заява ПАТ «БанкФорум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БанкФорум» Шевченко О.В., в якій апелянт зазначив, що 22.08.2018 року між ПАТ «БанкФорум» та ТОВ «Інвестмаш Плюс» було укладено договір про відступлення права вимоги № 1268-ф, згідно якого ТОВ «Інвестмаш Плюс» є кредитором за кредитним договором від 25.06.2008 року, укладеним з ОСОБА_1 Так, посилаючись на ст. 55 ЦПК України, відповідно но якої у разі заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу, заявник просив суд залучити до участі у справі ТОВ «Інвестмаш Плюс» як позивача (т.4, а.с.7). Вказана заява була задоволена ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2018 року (т.4, а.с.29-30).

В зв`язку з ліквідацією Апеляційного суду Одеської області протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа була розподілена колегії суддів Одеського апеляційного суду в складі головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.02.2019 року справа була прийнята до провадження та призначена до розгляду.

Відзив чи заперечення на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходили.

В судовому засіданні 05.06.2019 року відповідач ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечував. Відповідач ОСОБА_2 через канцелярію апеляційного суду 05.06.2019 року подала заяву, якою просив розглядати справу без її участі. Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились. Про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 4, а.с. 42). Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції, аналізуючи законодавчі норми та враховуючи висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, виходив з того, що підстави для стягнення курсової різниці між раніше стягненим боргом в гривнях по доларовому кредиту за рішенням суду і між сумою боргу на час подачі позовної заяви, виходячи з нового курсу обміну в сумі 774 398, 43 грн відсутні, оскільки, по-перше, збитки позивача по кредитному договору на вказану суму не відображені у його балансі, а погашення заборгованості відбулося у національній валюті, виходячи з офіційного курсу Національного банку України на момент ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості за договором; по-друге, звертаючись у 2010 році до суду із позовом до відповідачів, позивач самостійно обрав спосіб захисту своїх порушених прав та просив стягнути борг саме у національній валюті, спір між сторонами вирішено судом, рішення набрало законної сили, ОСОБА_1 рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 26 липня 2010 року про стягнення боргу виконано у повному обсязі, а позовних вимог про стягнення з боржників сум в порядку ч.2 ст.625 ЦК України позивачем не заявлено. Тому суд вирішив відмовити в задоволенні в цій частині позовних вимог. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачів пені на підставі п.4.1. Кредитного договору, суд першої інстанції зазначив, що звертаючись у 2010 році до суду з позовом до відповідачів про дострокове стягнення заборгованості по кредитному договору, банк в односторонньому порядку змінив строк дії договору. Враховуючи, що строк дії договору сплинув, позивач позбавлений права на стягненні пені у розмірі, передбаченому кредитним договором, а має право тільки на стягнення штрафних санкцій, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. Тому в задоволенні позовних вимог в цій частині суд також вирішив відмовити.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляючи доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно було встановлено судом першої інстанції 25 червня 2008 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0111/08/08-Anewy за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 70 000 доларів США для придбання автомобіля на первинному ринку зі сплатою 13 % річних строком до 24 червня 2015 року. Відповідно до п. 2.3 договору позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісячно, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту в сумі не менше 834 доларів США (т. 1, а.с. 6-8).

Також 25 червня 2008 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено договір поруки в якості забезпечення виконання зобов`язань за вище вказаним кредитним договором (т. 1, а.с. 9).

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 26 липня 2010 року на користь ПАТ «Банк Форум» стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 25 червня 2008 року у розмірі 71 068,27 доларів США, що еквівалентно 562 135,81 грн, з яких: 64 669,99 доларів США, що еквівалентно 511 526,69 грн - заборгованість за кредитом, 6 398,28 доларів США, що еквівалентно 50 609,12 грн - заборгованість за відсотками, 69 425,36 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання, 5 000,00 грн - штраф за несвоєчасну перестраховку заставного майна. Всього стягнуто 636 561,17 грн (т.1, а.с.13).

Постановою головного державного виконавця відділу ДВС Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області від 05 червня 2015 року виконавче провадження з примусового виконання рішення суду від 26 липня 2010 року, виконавчий лист № 2-683/2010, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 636 561,17 грн на користь ПАТ «Банк Форум» закінчено у зв`язку зі сплатою боргу солідарними боржниками в повному обсязі (т.1, а.с.130).

Отже, з вище наведеного вбачається, що кредитним договором було встановлено строк - до 24.06.2015 року, при цьому умовами договору передбачено повернення кредитних коштів частинами не менше 834 доларів США щомісячно. В зв`язку з тим, що позичальник не виконував належним чином умови договору кредитор 29.03.2010 року звернувся до суду з відповідним позовом, в якому серед іншого вказував на те, що позичальник припинив сплату кредитних коштів з 03.09.2009 року. При цьому позивач-кредитор ПАТ «Банк Форум» посилався на положення п. 3.2.2. Кредитного договору, відповідно до якого Банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами. Отже, банк скористався наданим йому право та звернувся до суду з вимогою про дострокове повернення кредитних коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Вказану позицію висловив Верховний Суд в постанові від 04.07.2018 року в справі № 310/11534/13-ц.

Крім того, відповідно до висновку Верховного Суду в постанові від 22.08.2018 року, справа № 2-1169/11 за умови пред`явлення банком до боржника та поручителя вимог про дострокове виконання зобов`язання повернути кредит змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов`язання, і порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов`язання (див. також висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 21 січня 2015 року у справі № 6-190цс14, від 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 24?вересня 2014?року у справі № 6-106цс14). У разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України строк повернення неохопленої попередніми періодами заборгованості за кредитним договором вважається таким, що настав, а право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12).Зазначені висновки містяться також в постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року в справі № 461/10610/13-ц.

Відтак, враховуючи наведене доводи апеляційної скарги у відповідній частині відхиляються, оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зміну кредитором строку виконання зобов`язання в односторонньому порядку.

Щодо інших доводів апеляційної скарги. Як вже було вище зазначено в матеріалах справи міститься постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження в зв`язку зі сплатою боржниками свого боргу в повному обсязі за рішенням від 26.07.2010 року в справі № № 2-683/2010 (т. 1, а.с. 130).

Враховуючи загальнообов`язковість та остаточність судового рішення, необхідно чітко визначити чи вважається проведеним належним чином виконання зобов`язання у випадку, коли боржник (позичальник) сплатив кредитору (банку) заборгованість за кредитним договором, зобов`язання за яким виражені в іноземній валюті, у розмірі, який був визначений остаточним судовим рішенням у національній валюті, отримавши через певний проміжок часу після набрання законної сили судовим рішенням від позичальника повну суму, визначену у цьому рішенні, не позбавлений права на пред`явлення до позичальника (боржника) вимог у зв`язку із несвоєчасною сплатою коштів згідно судового рішення (несвоєчасне виконання зобов`язання).

За результатами вирішення першого аспекту необхідно визначити, чи є суми, нараховані банком, виходячи із курсової різниці між валютою кредитування та валютою погашення заборгованості (внаслідок знецінення національної валюти), за період невиконання судового рішення про стягнення в національній валюті з позичальника на користь кредитора заборгованості, збитками, завданими кредитору у зв`язку із несвоєчасним виконанням боржником свого грошового зобов`язання, вираженого в іноземній валюті (враховуючи те, що спір з приводу основного зобов`язання вже був вирішений судом по суті), або банк, конвертувавши отримані від боржника гривневі платежі в іноземну валюту і зарахувавши їх у рахунок часткового погашення зобов`язань по поверненню кредиту і процентів за його користування, має право на пред`явлення вимоги про стягнення залишкової частини кредиту і процентів, виражених в іноземній валюті (основного зобов`язання).

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. За положеннями чч. 1-2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до Положення (стандарт) бухгалтерського обліку «Вплив змін валютних курсів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10 серпня 2000 року N 193 та Порядку відображення в обліку операцій в іноземній валюті, затвердженого Наказом Державного казначейства України від 24 липня 2001 року № 126, іноземна валюта - валюта інша, ніж валюта звітності.

Курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Курсові різниці визначаються за монетарними статтями балансу.

Монетарні статті - статті балансу, що відображають грошові кошти в касі, на рахунках в установах банків, а також такі активи і зобов`язання, що будуть отримані чи сплачені у фіксованій чи визначеній сумі грошей або їх еквівалентів.

До монетарних статей відносяться грошові кошти в іноземній валюті, що знаходяться в касі чи на банківському рахунку підприємства; дебіторська заборгованість за відправлені нерезиденту товари, по якій очікується дохід в іноземній валюті; кредиторська заборгованість, що виникла внаслідок отримання підприємством товарів у нерезидента на умовах наступної оплати та для погашення якої, як очікується, підприємство сплатить певну суму грошових коштів в іноземній валюті.

Виходячи з поняття «курсова різниця», можна виділити чотири періоди, за які здійснюється перерахунок заборгованості в іноземній валюті для визначення курсових різниць. Це періоди між: - датою відображення операції в бухгалтерському обліку і датою фактичного здійснення розрахунків; - датою відображення операції в бухгалтерському обліку і датою складання бухгалтерської звітності за звітний період; - датою складання бухгалтерської звітності за попередній звітний період і датою фактичного здійснення розрахунку; - датою складання бухгалтерської звітності за попередній звітний період і датою складання бухгалтерського звіту за звітний період. Курсові різниці розраховуються за положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку. Наведене дає право зробити висновок, що курсові різниці застосовуються у фінансовій звітності підприємств при веденні бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Визначення поняття збитків наводяться також у частині другій статті 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України), відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. Відповідно до частини четвертої статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Вказаної правової позиції дотримувався також Верховний Суд України в постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16.

Тобто, «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток. Вище зазначену позицію висловила Велика палата Верховного Суду в постанові від 30.05.2018 року в справі № 750/8676/15-ц, на яку також посилався суд першої інстанції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями чч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене апеляційний суд зауважує, що за обставинами даної справи позивачем не було надано суду належних та достатніх доказів, в тому числі відповідних документів експерту на його вимогу для проведення експертного дослідження та визначення розміру курсової різниці на суму заборгованості за кредитним договором, а відтак і збитків, які на думку позивача-апелянта були заподіяні відповідачами. Доказів на підтвердження того, що в процесі виконання судового рішення позивач звертався до державного виконавця з відповідним клопотанням про перерахування грошової суми, яка підлягала стягненню з відповідачів, за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу позивачем до суду також не було надано. Так, доводи апеляційної скарги у відповідній частині також відхиляються апеляційним судом.

Таким чином, враховуючи вище наведене в сукупності, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, враховуючи обставини справи, положення діючого законодавства, позиції Верховного Суду, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Форум» - залишити без задоволення.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 19 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повний текст постанови виготовлено 21 червня 2019 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

05.06.2019 року м. Одеса