П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2019 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах Прокопчук Л.М. (суддя-доповідач), Самчишиної Н.В., Царюк Л.М. із секретарем судового засідання Горенко Ю.В., за участю представника позивача адвоката Степаненко О.О., представника відповідача адвоката Матвієнко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 09 квітня 2019 року, ухвалене в приміщенні того ж суду у складі судді Янчук С.В., по справі № 468/1099/16-ц, провадження № 22-ц/812/1011/19, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Позивач в позовній заяві зазначив, що 01.11.2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство), яке в подальшому змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний борг № 1400-04/07, згідно умов якого останній отримав кредит в розмірі 17000 доларів США на умовах строковості та платності, визначених даним договором.

17.12.2012 року право вимоги за вищевказаним кредитним договором було відступлено від ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до ТОВ "Кредитні ініціативи" за договором відступлення прав вимоги. В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконав належним чином. У зв`язку з цим, станом на 20.09.2016 року виникла заборгованість, яка складається з 6879,40 доларів США, що на дату розрахунку в гривневому еквіваленті становить 177261,82 гривні заборгованість за кредитом та 873,57 доларів США, що на дату розрахунку в гривневому еквіваленті становить 22509,32 гривні - заборгованість по процентам за користування кредитом. На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості 199771,14 грн (а.с. 2-5).

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 09 квітня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи заборгованість за договором про іпотечний борг № 1400-04/07 від 01.11.2007 року станом на 20.09.2016 року в сумі 199528 грн. 41 копійка. А також стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи витрати по оплаті судового збору в сумі 2992 гривні 92 копійки (а.с. 197- 201).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт отримання права вимоги про стягнення боргу за договором про іпотечний борг №1400-04/07 від 01.11.2007 року. Крім того, на підтвердження суми боргу, позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитом у валюті договору, проте такий розрахунок не є достатнім доказом для задоволення вимог про стягнення коштів у вказаному в позові розмірі, зокрема він не містить сплачені суми коштів, їх зарахування, залишок заборгованості на початок та кінець кожного періоду, розрахунок заборгованості по процентах, процентну ставку, за якою проведено нарахування, при розрахунку пені не вказано період, за який проведено її нарахування, розмір облікової ставки НБУ, який застосовувався, суму заборгованості, на яку було нараховано пеню. Також позивачем не виконано клопотання експерта про надання необхідних документів для проведення судової бухгалтерсько-економічної експертизи, через що експерт не мав змоги дати відповідь на жодне поставлене питання. Посилається на те, що позивач не мав права нараховувати проценти за користування кредитними коштами після закінчення встановленого у договорі строку після направлення вимоги про дострокове повернення боргу. При цьому зазначає, що у вимозі про дострокове повернення коштів від 17.08.2016 року зазначено про факт неодноразового звернення банку до нього з питань виконання зобов`язань з виплати кредиту, однак відповідні документи не надані, його клопотання про надання кредитної справи залишились без задоволення. Просить рішення суду скасувати в задоволенні позову відмовити (а.с. 204-208).

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду залишити без змін, як винесене з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права (а.с. 223-226 т.1).

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача просила задовольнити апеляційну скаргу.

Представник позивача просила відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними в ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до такого.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.11.2007 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (колишня назва Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний борг № 1400-04/07, згідно умов якого останній отримав кредит в розмірі 17000 доларів США зі сплатою відсотків в розмірі 12,5% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту та відсотків не пізніше 26.10.2017 року (а.с.6-9). 24.12.2007 року та 28.05.2008 року вказаними сторонами було укладено договори №1962-04/07 та №549-04/08 про внесення змін до кредитного договору № 1400-04/07 від 01.11.2007 року, згідно яких п. 3.3. кредитного договору (в частині строків нарахування та сплати процентів) було викладено в новій редакції.

17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор (ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») передало (відступило), а новий кредитор (ТОВ «Кредитні ініціативи») прийняло кредитний портфель та зобов`язалось сплатити за нього первісному кредиторові грошову винагороду (ціну продажу) на умовах, визначених цим договором (а.с.18-28).

Згідно з п. 2.2. вказаного договору ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло усі права вимоги ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», зокрема, за договором про іпотечний борг №1400-04/07, що був укладений з ОСОБА_1 , про що також свідчить додаток № 1 до договору відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року (а.с.29).

На виконання умов договору відступлення права вимоги від 17.12.2012 року на адресу фактичного місця проживання відповідача ОСОБА_1 , від імені ТОВ "Кредитні ініціативи" було направлено повідомлення про відступлення права грошової вимоги від ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», та необхідність погашення заборгованості, що підтверджується копією повідомлення від 17.08.2016 року (а.с.38-39).

Всупереч умовам укладеного договору про іпотечний борг № 1400-04/07 від 01.11.2007 року, відповідач ОСОБА_1 своєчасно та належним чином (в повному обсязі) не виконував свої зобов`язання та після відступлення права грошової вимоги ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», відповідач ОСОБА_1 не здійснював своєчасно та в повному обсязі платежів для погашення кредитної заборгованості, тим самим порушив умови кредитного договору щодо повернення наданого йому кредиту та сплати відсотків за користування кредитом в строки, передбачені вищевказаним кредитним договором.

Задовольняючи позов частково в загальній сумі 199528 грн. 41 коп., суд виходив з того, що станом на 20.09.2016 року відповідач ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед позивачем ТОВ "Кредитні ініціативи" за договором про іпотечний борг № 1400-04/07 від 01.11.2007 року, яка складається з 6879,40 доларів США, що на дату розрахунку в гривневому еквіваленті становить 177261,82 гривні заборгованість за кредитом та 873,57 доларів США, що на дату розрахунку в гривневому еквіваленті становить 22509,32 гривні - заборгованість по процентам за користування кредитом. Загальна сума заборгованості становить 199771 грн. 14 коп.

Разом з тим, висновком судово-економічної експертизи №09/3-137 від 18.07.2017 року (а.с. 132) встановлено завищення суми відсотків згідно розрахунку вказаному в додатку №1 до договору №1400-04/07 від 01.11.2007 року на 9,42 долари США, що на дату розрахунку (згідно курсу 25,7670) становить 242 грн. 73 коп.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність заборгованості за кредитним договором.

Але з висновками суду щодо розміру заборгованості погодитись не можна, оскільки вони не відповідають вимогам норм матеріального та процесуального права, обставинам справи.

Відповідачем неодноразово як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і в апеляційній скарзі заперечувалась правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором, зокрема, зверталась увага суду на те, що розрахунок заборгованості за визначеними ним сумами не співпадає із сумою, зазначеною в позовній заяві.

В засіданні апеляційного суду представник відповідача надав копію вимоги про дострокове повернення кредиту, яку позивач направив відповідачу 04.12.2014 року, копію позовної заяви від 23.12.2014 року про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості станом на 25.11.2014 року та ухвалу Баштанського районного суду Миколаївської області від 08.04.2015 року про залишення без розгляду заявленого позову (а.с. 14-19 т.2), мотивуючи їх ненадання суду першої інстанції тим, що суд першої інстанції розглянув справу у його відсутність, а клопотання про перенесення розгляду справи не задовольнив (а.с.195 т.1).

З наданих документів вбачається, що позивач 04.12.2014 року направив відповідачу вимогу про дострокове повернення кредиту, а 23.12.2014 року звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості станом на 24.11.2014 року в розмірі 108958,34 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 104309,78 грн., по відсоткам 465,56 грн, по пені 3883,00 грн. Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 08.04.2015 року позов було залишено без розгляду.

Отже, позивач 04.12.2014 року скористався своїм правом, передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України, вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

В пунктах 90-91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року № 444/9519/12|14-10цс18 роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином після пред`явлення вимоги про дострокове повернення право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Згідно п. 3.3. договору про іпотечний борг № 1400-04/07 від 01.11.2007 року та змін до нього, внесених договорами від 24.12.2007 року та від 28.05.2008 року проценти за грудень місяць нараховуються банком в останній робочий день цього місяця за період з першого по останній календарний день грудня місяця та сплачуються позичальником не пізніше останнього робочого дня цього ж місяця. (а.с. 11, 12 т.1).

Із наданого розрахунку заборгованості вбачається, що позивач продовжував нараховувати відсотки після пред`явлення вимоги від 04.12.2014 року, в тому числі у грудні 2014 року, а відповідач періодично вносив платежі на погашення кредиту за період з грудня 2014 року по вересень 2016 року, які позивачем зараховувались в рахунок погашення процентів за кредитним договором (а.с. 231 т.1).

Заборгованість за тілом кредиту на час звернення до суду у вересні 2016 року згідно вказаного розрахунку складає 4896,42 дол. США, заборгованість за відсотками 873,57 дол. США, тобто загальна сума заборгованості складає 5769,99 дол. США. Від вказаної суми слід відрахувати нарахування по процентам з грудня 2014 року по вересень 2016 року в загальному розмірі 1732,57 дол. США. Також слід врахувати висновок економічної експертизи № 09/3-137 від 18.07.2017 року щодо невірного розрахунку заборгованості по процентам на 9,42 долари. Таким чином заборгованість складатиме: (4896,42 + 873,57) 1732,57 9,42 = 4028,00 дол. США, що з урахуванням курсу долара станом на 20.09.2016 року 25,767 грн. за 1 дол США становить 103789,48 грн.

Така ж сума заборгованості виходить, якщо застосувати підрахунок, наведений в розрахунку заборгованості, наданий представником відповідача.

З урахуванням наведеного рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру суми заборгованості, що належить стягнути з відповідача на користь позивача, слід змінити відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо не надання допустимих та належних доказів для підтвердження свого права стягнення з відповідача заборгованості за договором про іпотечний борг від 01.11.2007 року № 1400-04/07 є помилковими.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У частині першій статті 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору.

Звертаючись до суду з позовом позивач надав копію договору про відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово- інвестиційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», за яким ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов`язувалось передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Акціонерний комерційний промислово- інвестиційний банк», а останній в свою чергу зобов`язувався відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» право грошових вимог до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору відступлення (розділ 2 договору).

Правомірність укладеного договору про відступлення права вимоги була предметом розгляду в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово- інвестиційний банк» про визнання договору відступлення права вимоги частково недійсним, за результатами якого рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 20.02.2018 року, залишеного без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 23 травня 2018 року, в задоволенні позову відмовлено (а.с. 227-230 т.1).

Отже посилання в апеляційній скарзі на те, що надана позивачем в справі, яка переглядається, копія вказаного договору разом з витягом з Реєстру позичальників є неналежним та недопустимим доказом, є безпідставним.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту три частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Позивачем заявлені вимоги на суму 199771,14 грн., задоволені на суму 103789,48 грн., тобто на 51,95 %. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір 2996,57 грн. (а.с. 1 т.1). Відповідачем при подачі апеляційної скарги сплачено 4494,86 грн (а.с. 203 т.1), за проведення судової експертизи сплачено 8438,40 грн. (а.с. 98 т. 1). Апеляційна скарга задоволена на 48,05 %. Таким чином пропорційно задоволеним вимогам з позивача слід стягнути на користь відповідача 2159,78 грн. сплаченого судового збору та 4054,65 грн. витрат за проведення судової експертизи, а з відповідача на користь позивача за понесені останнім витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду першої інстанції - 1556,72 грн.

Оскільки на позивача покладена більша сума судового збору, то останній має сплатити відповідачу її різницю: 4657,71 грн. (2159,78 грн +24054,65 грн - 1556,72 грн. = 4657,71 грн.).

Керуючись ст. 367, 376, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 09 квітня 2019 року змінити, стягнувши із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (вул. Вікентія Хвойки, 21, м. Київ ) заборгованість за іпотечним договором № 1400-04/07 від 01.11.2007 року станом на 20.09.2016 року в сумі 103789,48 грн.

Рішення того ж суду в частині стягнення судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»(вул. Вікентія Хвойки, 21, м. Київ ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 4657,71 грн. понесених судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Суддя Н.В. Самчишина

Суддя Л.М. Царюк

Повний текст судового рішення складено 26 червня 2019 року