Головуючий у І інстанції Рева О.І.
Провадження №22-ц/824/7685/2019 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Сержанюка А.С.,

при секретарі: Зубленку Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн., посилаючись на те, що 21.10.2015 року близько 18 год. 45 хв. в м. Переяслав-Хмельницький Київської області по вулиці Золотоніське шосе, поблизу будинку № 36 ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Touareg», реєстраційний номер НОМЕР_1 з індивідуальним номером « НОМЕР_4», рухаючись в напрямку вулиці Петропавлівської, допустив наїзд на пішохода - її чоловіка ОСОБА_3 , який разом із велосипедом марки «ARDIS» знаходився на проїзній частині. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди чоловік позивача загинув на місці.

За фактом дорожньо-транспортної пригоди 22.10.2015 року до ЄРДР внесено відповідні відомості за № 0000315 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Протиправними діями відповідача позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, оскільки в результаті ДТП вона втратила найдорожчу для себе людину - чоловіка, що стало причиною перенесеного нею морального потрясіння та душевних страждань. Моральну шкоду від втрати позивач обґрунтовувала тим, що вона втратила людину, з якою раніше переживала усі свої приємні і сумні події. Втрату люблячого чоловіка не відновити. Вона перенесла психоемоційний стрес, який призвів її до пригніченого стану, відчаю. Наслідки ДТП призвели до факторів, які стали джерелом негативних емоцій і переживань, вплинули на реалізацію її життєвих намірів. Тяжким чином на неї вплинуло те, що притягнення винних осіб до відповідальності триває більше двох років, вона змушена збирати документи, необхідні для відшкодування заподіяної шкоди.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка посилалася на положення ст.ст. 23, 1167, 1168, 1187 ЦК України, постанову Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», постанову Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», на підставі яких та з урахуванням обставин справи просила стягнути з відповідача на свою користь завдану їй моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської областівід 01 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення її позову в повному обсязі. Обгрунтовуючи скаргу, позивачка, зокрема посилалась на те, що суд першої інстанції не надав оцінки та не звернув належної уваги на те, що відповідач визнав факт того, що 21 жовтня 2015 року за його участі відбулося ДТП та наїзд на ОСОБА_3 , тому, відповідач має нести перед нею відповідальність за завдану їй моральну шкоду, якщо не доведе, що цієї шкоди заподіяно іншою особою.

У відзиві, що надійшов від представника ОСОБА_2 - адвоката Кабанячого Р.В., останній просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні відповідач та його представник проти задоволення скарги позивача заперечили та просили залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 березня 2018 року постановою слідчого СВ Переяслав-Хмельницького відділу поліції ГУНП в Київській області Чайковського А.О. кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000315 від 22.10.2015 року, закрите у зв?язку з відсутністю в діях будь-кого із учасників ДТП складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України (а.с.143-145).

Зі змісту вищевказаної постанови вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що 21.10.2015 року в темну пору доби, приблизно о 18 год. 45 хв., в м. Переяслав-Хмельницький по вулиці Золотоніське шосе в напрямку вулиці Петропавлівської ОСОБА_3 , будучи в стані сильного алкогольного сп`яніння, одягнений у темний одяг, рухався на велосипеді «ARDIS», без заднього світлоповертача червоного кольору, проявив недбалість, не діяв таким чином, щоб не загрожувати життю та здоров`ю громадян, чим порушив вимоги п. 1.5 ПДР України. За наявності пішохідної доріжки ОСОБА_3 не рухався по ній, чим порушив п. 4.1 ПДР України. Рухаючись по проїзній частині в темну пору доби, не виділив себе світлоповертаючими елементами для своєчасного його виявлення іншими учасниками дорожнього руху, чим порушив п. 4.4 ПДР України. Як наслідок своїх дій та бездіяльності ОСОБА_3 створив перешкоду для руху водію автомобіля «ЗАЗ 110558 пікап», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 , який був змушений миттєво змінювати швидкість та напрямок свого руху, з метою уникнення наїзду на велосипедиста ОСОБА_3 , який падав з керованого велосипеда. В подальшому, як наслідок своїх дій, ОСОБА_3 створив перешкоду для руху водію автомобіля «Volkswagen Touareg», реєстраційний номер НОМЕР_1 з індивідуальним номером « НОМЕР_4», під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку позаду та якому залишилася незначна відстань для прийняття мір до повної зупинки або безпечного об`їзду перешкоди. В зв?язку з дорожніми умовами, водій ОСОБА_2 не мав можливості виявити перешкоду у вигляді велосипеда та ОСОБА_3 , на безпечній відстані у момент її виявлення, у зв?язку з незадовільними погодними умовами, відсутністю вуличного освітлення проїзної частини, перешкодою у вигляді автомобіля «ЗАЗ 110558 пікап», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який, рухаючись попереду, обмежував видимість для транспортних засобів, які рухались позаду в попутному напрямку.

Внаслідок ДТП велосипед «ARDIS» зазнав механічні пошкодження, а саме деформовано: задній щиток, кріплення заднього багажника, праве перо вилки та кермо. Автомобіль «Volkswagen Touareg», реєстраційний номер НОМЕР_1 з індивідуальним номером «НОМЕР_4» зазнав механічних пошкоджень, а саме: деформовано пластиковий захист картеру двигуна. Велосипедист ОСОБА_3 внаслідок отриманих травм загинув на місці.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з відсутності у справі доказів того, що смерть ОСОБА_3 наступила саме в результаті наїзду автомобіля «Volkswagen Touareg», реєстраційний номер НОМЕР_1 з індивідуальним номером « НОМЕР_4» під керуванням ОСОБА_2 , однак з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною вимогою про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди, завданої смертю її чоловіка ОСОБА_3 , що врегульовано положеннями ч. 2 ст. 1168 ЦК України та є ефективним способом захисту та відновлення її порушених прав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, якщо шкоду завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Дані положення врегульовано ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України.

Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв?язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Із висновку судово-медичної експертизи № 238 від 22.11.2015 року, складеного судмедекспертом Яготинського міжрайонного відділення КОБСМЕ Полюком Ю.В., вбачається, що при дослідженні трупа ОСОБА_3 виявлено сумісну тупу травму голови, тулуба та кінцівок: відкриту черепно-мозкову травму (рану, синці та садна на обличчі, крововиливи у м?які тканини голови, перелом склепіння та основи черепа, крововиливи під оболонки та у речовину головного мозку); закриту травму грудної клітини (крововиливи у м?які тканини грудної клітини, по задній поверхні, численні переломи ребер, розтрощення правої лопатки, крововиливи біля коренів легень, емфізематозно здуті верхівки легень); спинальну травму (розтрощення 7 шийного та 1 грудного хребця); крововиливи у м?які тканини правого стегна. Смерть його наступила від сумісної тупої травми голови, тулуба та кінцівок. Виявлені при дослідженні трупа вищеописані ушкодження прижиттєві, виникли незадовго до настання смерті від дії тупого твердого предмету (предметів), або при ударі об такий (такі), відносяться до категорії тяжких, за ознакою небезпеки для життя, які в даному випадку призвели до настання смерті. Виявлені ушкодження могли утворитися за обставин, на які вказано у постанові, а саме: при дорожньо-транспортній пригоді при наїзді транспортного засобу на пішохода. При судово-токсикологічному дослідженні крові трупа виявлено етиловий спирт в концентрації - 3,86%, що стосовно до живих осіб може відповідати сильному алкогольному сп`янінню (а.с.26-28).

Із висновку комісійної судово-медичної експертизи КОБСМЕ за матеріалами кримінального провадження № 48/к від 17.05.2016 року вбачається, що характер, локалізація та механізм утворення виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_3 , відсутність ознак переїзду та пошкоджень на одязі потерпілого вказують на те , що «…в момент первинного наїзду на нього автомобілем «Volkswagen Touareg», реєстраційний номер НОМЕР_1 з індивідуальним номером « НОМЕР_4»…» він знаходився у вертикальному або близько до вертикального положенні і був звернений задньо-правою поверхнею тіла до травмуючого засобу. В подальшому відбулося відкидання тіла на дорожнє покриття з контактом областю голови із проїзною частиною (а.с.29-31).

Висновком інженерно-транспортної експертизи № 8-02/173 від 11.03.2016 року встановлено, що наїзд автомобіля «Volkswagen Touareg», реєстраційний номер НОМЕР_1 з індивідуальним номером « НОМЕР_4» на велосипед дорожнього типу «ARDIS» відбувся на смузі для руху в напрямку до вулиці Петропавлівської, перед початком зафіксованих на схемі подряпин на дорожньому покритті. В момент первинного контакту велосипеда дорожнього типу «ARDIS» та автомобіля «Volkswagen Touareg», реєстраційний номер НОМЕР_1 з індивідуальним номером « НОМЕР_4», велосипед дорожнього типу «ARDIS» знаходився в горизонтальному положенні на лівому боці (лежав) (а.с.119-128).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина перша ст. 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як передбачено ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (ст.ст. 77-80 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З наявних у справі, проаналізованих вище доказів, підтвердженим та доведеним є факт наїзду автомобіля «Volkswagen Touareg», реєстраційний номер НОМЕР_1 з індивідуальним номером « НОМЕР_4» під керуванням ОСОБА_2 на потерпілого ОСОБА_3 , який від отриманих тяжких тілесних ушкоджень помер на місці, а висновки суду першої інстанції про недоведеність даних фактів спростовуються матеріалами справи.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

Встановивши, що позивач ОСОБА_1 була дружиною загиблого ОСОБА_3 , колегія суддів дійшла висновку, що заподіяна позивачу моральна шкода внаслідок загибелі ОСОБА_3 підлягає відшкодуванню відповідачем ОСОБА_2 , як власником джерела підвищеної небезпеки, оскільки останній у судовому засіданні не довів, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При цьому, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення потерпілим п.п. 1.5, 4.1, 4.4. Правил дорожнього руху, а відповідачем Правил дорожнього руху порушено не було та він не мав можливості уникнути зіткнення, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір відшкодування завданої позивачу смертю її чоловіка моральної шкоди до 200 000 грн., задовольнивши, таким чином, вимоги ОСОБА_1 частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Оскільки висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи та спростовуються її матеріалами, рішення на підставі п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 200 000,00 грн. моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2019 року - скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 200 000 грн. 00 коп. моральної шкоди, завданої смертю чоловіка внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

В задоволенні решти вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: