Справа № 485/996/19
Провадження № 2/485/625/19
04 листопада 2019 року м.Снігурівка
Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Квєтки І.А.,
секретар судового засідання Шеремет Ю.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Снігурівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування належним йому на праві власності житловим будинком АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги мотивував тим, що відповідачка доводиться йому колишньою дружиною, за вище вказаною адресою зареєстрована, але з квітня 2016 року не проживає без поважних причин. Реєстрація відповідача перешкоджає йому вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, отримувати субсидію. Відповідачка постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 , проте відмовляється знятися з місця реєстрації у добровільному порядку.
В судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно.
Позивач подав суду заяву про слухання справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю, проти заочного розгляду справи заперечень не мав.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом направлення судового виклику за місцем фактичного проживання, яке вручено особисто. Причини неявки суду невідомі. Відзив не надійшов.
За наявності умов, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . На підтвердження такого позивачем надано свідоцтво про право власності на житловий будинок, видане 17 грудня 2002 року Афанасіївською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області на підставі рішення Афанасіївської сільської ради від 20 листопада 2002 року №10, право власності на майно зареєстровано 17 грудня 2002 року у Снігурівській філії БТІ та записано у реєстрову книгу №116 за реєстровим №824 (а.с.5).
05 березня 2013 року у вказаному жилому будинку, за згоди власника ОСОБА_1 , була зареєстрована відповідач ОСОБА_2 , яка на той час доводилася йому дружиною, що підтверджується довідкою Афанасіївської сільської ради від 06.08.2019 року №530 (а.с.24).
Заочним рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2016 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Рішення набрало чинності 18 жовтня 2016 року (а.с.9).
Крім того, рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 26 вересня 2016 року з відповідачки на користь позивача стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 вересня 2016 року і до повноліття дитини (а.с.10). Дитина проживає з батьком за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім"ї позивача №608 від 16.05.2019 року (а.с.14).
За даними довідок виконавчого комітету Афанасіївської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області №605 від 04.05.2017 року та №607 від 16.05.2019 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за вище вказаною адресою, але з 30 квітня 2016 року та по теперішній час на території Афанасіївської сільської ради не проживає (а.с.12-13). Вказане також посвідчено актом депутата Афанасіївської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області Шапір С.В. від 27 травня 2019 року, що підтвердили сусіди ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.16).
Позивач зазначає, що відповідач змінила місце проживання та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 , створила нову сім"ю з іншим чоловіком, де народила двох дітей, що підтверджується наданою міським головою Снігурівської міської ради характеристикою за №1041/01-2.5 від 06.09.2019 року.
Таким чином, відповідач не є членом сім"ї власника житла, а тому до вказаних правовідносин підлягають застосуванню положення статей 383, 391 ЦК України.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (правова позиція ВСУ у справі №6-709цс16).
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
У ході судового розгляду підтверджено обставини щодо права власності позивача на житлове приміщення, відсутність відповідача за зареєстрованим місцем проживання тривалий строк, а саме з квітня 2016 року, тобто понад три роки, відсутності доказів щодо створення позивачем перешкод у користуванні житлом, участі відповідача в утриманні будинку чи виявлення інтересу до житла. Доказів поважності причин відсутності відповідача понад зазначений термін судом не встановлено, так само як і наявності домовленості між сторонами про інший строк збереження права на проживання у житловому будинку, при цьому реєстрація відповідачки створює для позивача перешкоди у користуванні житлом та позбавляє права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном.
Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню.
Судові витрати з відповідача позивач просив не стягувати.
Керуючись ст. ст. 4, 13, 81, 141, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженку с.Давидів Брід Великоолександрівського району Херсонської області, такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Снігурівський районний суд, який відраховується з дня складення повного судового рішення.
Дата складення повного судового рішення - 04.11.2019 р.
Суддя