ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/543/19 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Сташків Б. І., Щавурська Н. Б.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 607/16265/18 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 19 березня 2019 року, ухваленого суддею Лисюк І.О., повний текст якого складено 22 березня 2019 року, по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», провонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 21 жовтня 2011 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (в даний час - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2 укладено договір кредиту № 770/42-15-11.

Відповідно до умов Договору відповідач зобов`язалася в порядку та на умовах, визначених Договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Графіком погашення кредиту.

В порушення умов договору ОСОБА_2 свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 14 червня 2018 року має заборгованість за кредитом в розмірі 71254.65 грн.; заборгованість за відсотками - 80316.16 грн.; розмір інфляційних витрат за кредитом - 0.97 грн.; розмір інфляційних витрат за відсотками - 8081.78 грн.

У зв`язку з систематичним порушенням боржником своїх обов`язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого Кредитного договору йому було нараховано неустойку.

Станом на 14 червня 2018 року розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту становить 2.42 грн., а за несвоєчасне повернення відсотків - 21486.22 грн.

Відповідно до умов Договору, у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обов`язків, встановлених Договором, в тому числі у разі затримання сплати частини Кредиту та/або процентів за його користування щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати виконання зобов`язання з повернення кредиту за договором.

Таким чином, зважаючи на невиконання позичальником зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованість по кредиту, заборгованість за відсотками, пеню за невиконання умов договору.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 19 березня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

17 квітня 2019 року АТ «Укрсоцбанк» на вказане рішення суду в частині стягнення оспорюваної суми 101411.47 грн. подало апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 14 березня 2019 року до початку розгляду по суті в межах строку на слухання справи, яке мало відбутись 19 березня 2019 року, на адресу суду першої інстанції поштою було надіслано заяву про уточнення позовних вимог. Однак, в рішенні суду про прийняття даної заяви не згадується, а тому суд виніс рішення на підставі заявлених раніше позовних вимог.

Також зазначає, що Третейським судом при асоціації українських банків 15 травня 2014 року винесено рішення по справі, яким позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено повністю. Проте, оскільки тіло кредиту та відсотки станом на 05 березня 2014 року вже стягнуто рішенням третейського суду, то стягненню підлягала сума різниці відсотків, пеня та інфляційні витрати, які стягнуті за рішенням третейського суду в порядку ст.625, 1048 ЦК України.

Враховуючи наведене, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовільнити в розмірі 101411.47 грн.

В червні 2019 року ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що позивач вже скористався своїм правом на захист свого порушеного права щодо стягнення з неї заборгованості за кредитним договором достроково. Зокрема, в березні 2014 року банк подав аналогічний позов до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, який був повністю задоволений.

Крім того, АТ «Укрсоцбанк», подаючи в 2014 році позов до Третейського суду про стягнення достроково всієї заборгованості за договором кредиту на підставі вимог п.4.4 Договору кредиту та вимог ст.1050 ЦК України, скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості, а тому даний кредитний договір припинив свою дію. Отже, АТ «Укрсоцбанк» втратив можливість нараховувати та стягувати відсотки за кредитним договором.

Окрім цього, за її заявою 05 квітня 2017 року Дніпровський районний суд м.Києва постановив ухвалу, якою розстрочив виконання рішення Третейського суду від 15 травня 2014 року про стягнення з неї заборгованості. Таким чином, на період дії розстрочки позивач втратив можливість застосовувати штрафні санкції за несвоєчасне виконання відповідачем рішення суду та нараховувати проценти на суму боргу.

Звертає увагу, що позивач подав до суду заяву про Уточнення позовних вимог 14 березня 2019 року з порушенням вимог ЦПК України, оскільки підготовче засідання у даній справі було закрито судом 14 лютого 2019 року.

В судове засідання сторони не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи.

Крім того, від ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без її участі (а.с.159).

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

Судом встановлено наступні обставини.

21 жовтня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №770/42-15-11 на придбання житла на вторинному ринку, згідно умов якого відповідачці банком був наданий кредит у розмірі 150000 грн. з кінцевим терміном повернення 10 жовтня 2031 року (а.с.4-8).

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 15 травня 2014 року за Кредитним Договором № 770/42-15-11 на придбання житла на вторинному ринку від 21 жовтня 2011 року з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» стягнуто заборгованість по договору кредиту в сумі 151357.97 грн. та 1913.58 грн. третейського збору (а.с.49-50).

Зазначене рішення набрало законної сили та перебуває на стадії його виконання відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

Так, постановою Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції від 09 лютого 2015 року відкрито виконавче провадження за № ВП № 46396052 згідно виконавчого листа Дніпровського районного суду № 755/25465/14-ц, виданого 20 жовтня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 в користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по договору кредиту у сумі 151357.97 грн., третейського збору у сумі 1913.58 грн. та судового збору у розмірі 243.60 грн. (а.с.51).

Згідно довідки ПАТ «Уксоцбанк» № 08.206-297/85-72 від 02 лютого 2017 року ОСОБА_2 у відповідності до виконавчого листа № 755/25465/14-ц від 20 жовтня 2014 року в добровільному порядку погасила 55076.08 грн. заборгованості (а.с.52).

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 05 квітня 2017 року розстрочено виконання рішення третейського суду від 15 травня 2014 року (виконавчий лист № 755/25465/14-ц Дніпровського районного суду м.Києва від 20 жовтня 2014 року) у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, шляхом щомісячночної сплати, з моменту набрання ухвали суду щодо розстрочки виконання рішення законної сили (сума боргу 95975.47) коштів в розмірі 1999.49 грн. протягом 48 місяців (а.с.55-56).

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема, з договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з умовами Кредитного договору кінцевий термін його повернення до 10 жовтня 2031 року. У разі прострочення позичальником строків сплати процентів в порядку та в розмірі, визначених п.п.2.4, 2.8, 2.10 цього Договору, комісій, передбачених умовами кредитного договору, а також прострочення строків повернення Кредиту, визначених пунктами 1.1, 3.2.3, 3.3.14 цього договору, позичальник сплачує Кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. Відповідно до змісту п.6.2 Договору у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем.

З моменту ухвалення рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 15 травня 2014 року, яким вирішено спір сторін щодо боргових зобов`язань відповідача, правовідносини сторін перейшли в іншу площину - площину виконання судового рішення. Ці правовідносини врегульовані спеціальним законодавчим актом - Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, у даній справі кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення відсотків, пені і штрафів після дати направлення вимоги про дострокове припинення кредиту, оскільки, нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено.

Крім того, згідно положень абзацу 2 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ №5, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, і не надає права на нарахування і отримання відсотків за Кредитним договором (нарахування і отримання яких можливо лише у разі стягнення коштів за виконавчим написом нотаріуса, згідно положень абзацу 3 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5).

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок висвітлений Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 та від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звернувшись до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, який задоволено у повному обсязі та стягнуто на користь банку заборгованість у сумі 151357.97 грн., позивач реалізував своє право на пред`явлення вимоги в порядку частини другої статті 1050 ЦК України, чим змінив строк виконання в повному обсязі кредитного зобов`язання відповідача.

З огляду на те, що АТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду із позовною заявою про стягнення кредитної заборгованості, тобто пред`явив до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, у позивача припинилося право нараховувати проценти за кредитом, після чого позивач не вправі здійснювати нарахування таких процентів, пені і штрафів.

Таким чином, не заслуговують до уваги доводи апелянта про можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором після ухвалення рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 15 травня 2014 року.

Із позовної заяви вбачається, що вимог про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України банк не заявляв.

Крім того, в позовній заяві стороною позивача не зазначено обставин врегулювання спору Третейським судом, а також обставин його виконання, не додано розрахунку позову з врахуванням цих обставин, які мають значення для справи.

Зважаючи на викладене вище та приймаючи до уваги, що вимог про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України банк не заявляв, суд вірно дійшов висновку про відмову у задоволенні даного позову.

Апеляційний суд не погоджується з посиланням апелянта, що в рішенні суду помилково не згадується про прийняття заяви про уточнення позовних вимог від 14 березня 2019 року (а.с.104-106), виходячи з наступних підстав.

Так, згідно п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог з порушенням вимог вказаної статті, оскільки підготовче засідання у справі було закрито судом 14 лютого 2019 року та справу було призначено до слухання по суті (а.с.88), однак, позивач подав заяву про уточнення позовних вимог лише 14 березня 2019 року, тобто, з пропуском процесуальних строків.

Також, колегія суддів звертає увагу, що заяву про уточнення позовних вимог від 14 березня 2019 року суд першої інстанції отримав лише 20 березня 2019 року в 09:54 год. (а.с.104, 115), що підтверджується відповідною відміткою канцелярії суду на тексті заяви, тобто, після ухвалення оскаржуваного рішення суду.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 19 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 25 червня 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи