Дата документу 26.06.2019 Справа № 336/2892/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/2892/18 Головуючий у 1 інстанції Дацюк О.І.
Провадження № 22-ц/807/2357/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я,

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок пошкодження майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, уточненим в ході судового розгляду справи, до ОСОБА_1 , ПАТ «СК «Країна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я.

В обґрунтування позову зазначав, що 06 січня 2016 року приблизно о 20.20 годині водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ЗАЗ 1102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на вул. Солідарності у м. Запоріжжя скоїв наїзд на ОСОБА_2 , який по нерегульованому пішохідному переходу перетинав проїзну частину4 вул. Солідарності. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого уламкового перелому верхньої третини та середньої третини лівої великогомілкової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, відкритого уламкового перелому нижньої верхньої третини та нижньої третини лівої малогомілкової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, рани в проекції перелому лівої гомілки, набряку м`яких тканин та синця в області лівої гомілки з послідуючим розвитком гемартрозу лівого колінного суглобу на фоні явищ травматичного шоку 1-2 ступеню, струсу головного мозку, рани в області лоба, верхньої губи. Синців навколо очей, подряпин в області лоба, в області носа, чисельних подряпин в області голови та обличчя, які у сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя на момент спричинення.

Просив суд стягнути відповідач на відшкодування матеріальної шкоди 19949,83 грн. так 300000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати.

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 , в якому вказав, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль, який належить його дружині ОСОБА_3 Для проведення ремонту ОСОБА_1 витратив 3800 грн. Також внаслідок пошкодження автомобілю він відчув стрес, втратив сон, відчував головний біль, а також протягом трьох місяців не міг користуватись автомобілем, який перебував у слідчих органах, у зв`язку з чим просив стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 5000 грн. та матеріальну шкоду в розмірі 3 800 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я 15474,83 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я 70 000 грн.

В іншій частині у задоволенні первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду змінити в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , зменшивши розмір стягнення з 70 000 грн. до 2000 грн. Рішення суду в частині відмови у задоволені зустрічного позову скасувати, ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 завдану ОСОБА_1 матеріальну шкоду у сумі 3 800 грн., моральну шкоду у розмірі 5000грн. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на позивача.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ПАТ «СК «Країна» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду частково скасувати за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ПАТ «СК «Країна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я, та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «СК «Країна». Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на позивача.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга ПАТ «СК Країна» підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно положень ст.263 ЦПК України судове рішення повинного ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Встановлено, що згідно виписного епікризу відділення травматології Міської клінічного лікарні екстреної та швидкої медичного допомоги ОСОБА_2 з 06.01.2016 року по 09.03.2016 року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом черепно-мозкова травма, забита рана голови, забита рана верхньої губи, закрита травма грудної клітки, забій грудної клітки, закрита травма живота без пошкодження внутрішніх органів, уламковий перелом зовнішнього мищелку лівої великогомілкової кістки зі зміщенням, уламковий перелом верхньої та середньої третин лівої великогомілкової кістки зі зміщенням, уламковий перелом верхньої та середньої третини лівої малогомілкової кістки зі зміщенням, забита рана лівої гомілки, забої, садна кінцівок, травматичний шок 2 ступеню, алкогольне сп`яніння 1,61 г/л. Під час лікування проведено кілька хірургічних операцій.

Позивачем надані копії чеків про придбання певних лікарських засобів, препаратів, тощо протягом січня, лютого 2016 року.

Відповідно до висновку експерта № 652 М у ОСОБА_2 виявлені тілесні пошкодження у вигляді відкритого уламкового перелому верхньої та середньої третин лівої великогомілкової кістки зі зміщенням кісткових уламків, відкритий уламковий перелом верхньої та нижньої третин лівої малогомілкової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, відкритий перелом зовнішнього мищелку лівої великогомілкової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, велика рана в проекції перелому лівої гомілки, велика рана лівої гомілки, набряк м`яких тканин та крововилив в області лівої гомілки з наступним розвитком гемартрозу лівого колінного суглобу (скупченням крові в лівому колінному суглобі) на фоні явищ травматичного шоку 1-2 ступеню, які у сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Струс головного мозку, рани в області лоба, в області верхньої губи, крововиливи в області обох очей, садна в області лоба, носа, множинні садна в області голови та обличчя у сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які потягли тимчасовий розлад здоров`я.

Множинні садини в області кінцівок кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Вищевказані пошкодження утворились від дії тупих предметів та могли утворитись в результаті ударів виступаючими частинами автомобілю з наступним падінням на дорожнє покриття.

В період часу з 25.07.2017 року ОСОБА_2 перебував на лікуванні у КУ «Запорізькій обласний протитуберкульозний диспансер», Вільнянській центральній районній комунальній лікарні з приводу туберкульозу легень, легеневої недостатності, консолідованого перелому кісток лівої гомілки, тощо.

23.01.2018 року ОСОБА_2 отримав статус інваліда третьої групи за загальним захворюванням, отримує соціальну допомогу в сумі 1452 гривні станом на 2018 рік.

Постановою слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 28.09.2016 року кримінальне провадження було закрите у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення.

Згідно постанови слідчого ОСОБА_2 перетинав проїзну частину вул. Солідарності в районі перехрестя з вул. Шевченка у м. Запоріжжя по нерегульованому пішохідному переходу, позначеному дорожньою розміткою.

Згідно з протоколом огляду місця події місцем огляду є нерегульований пішохідний перехід в районі перехрестя вул. Солідарності та вул. Шевченка у м. Запоріжжя, який позначений дорожньою розміткою. Місце зіткнення розташоване на відстані 1,3 метри від краю проїзної частини. На місці ДТП встановлені ліхтарі, які, однак, не світять. Видимість елементів проїзної частини з ближнім світлом більш 100 метрів, видимість перешкоди більше 55 метрів. При огляді автомобілю виявлено пошкодження правого бокового дзеркала заднього виду, розбите скло правої бокової двері та лобове скло в правій частині, деформовано праву стійку.

З висновків експертів № 57/16 від 18.02.2016 року та № 427/16 від 24.06.2016 року в діях водія ОСОБА_1 невідповідностей вимогам 12.2 та 18.1 ПДР не вбачається, водій автомобілю ЗАЗ 1102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішоході ОСОБА_2

Автомобіль ЗАЗ 1102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_3 .

Згідно копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що між ОСОБА_3 та ПАТ «СК «Країна» було укладено договір, яким застраховано цивільно-правову відповідальність, пов`язані з експлуатацією автомобілю ЗАЗ 1102, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

З копій товарних чеків від 06.04.2016 року та від 07.04.2016 року вбачається, що були придбані лобове скло, переднє бокове скло, пара бокових дзеркал, ущільнювач лобового скла, оббивка салону вартістю 2650 гривень, а також здійснені роботи з заміни лобового бокового скла, встановлення дзеркал та заміни оббивки салону.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та стягуючи з ПАТ «СК «Країна» матеріальну шкоду внаслідок ушкодження здоров`я, суд першої інстанції виходив з того, що діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, є джерелом підвищеної небезпеки, як то зазначає ст. 1187 ч. 1 ЦК України, відповідно до ч. 2, 5 тієї ж статті ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність власника автомобілю була застрахована, порядок відшкодування матеріальної та моральної шкоди в цьому випадку регулюється також нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961 від 01.07.2004 року (далі Закон № 1961).

Проте, колегія судів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Встановлено, що постановою слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 28.09.2016 року кримінальне провадження було закрите у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно зі статтями 22, 23 даного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема шкода, пов`язана Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема,: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

Так, постановою слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 28.09.2016 року кримінальне провадження було закрите у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення. Згідно висновків експертів № 57/16 від 18.02.2016 року та № 427/16 від 24.06.2016 року (а.с. 99-106, 107119) в діях водія ОСОБА_1 невідповідностей вимогам 12.2 та 18.1 ПДР не вбачається, водій автомобілю ЗАЗ 1102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішоході ОСОБА_2 А тому, в даному випадку має місце відсутність об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст.286 КК України, а саме відсутність причинно-наслідкового зв`язку між вчиненими діями та наслідком.

При цьому, відповідно до пунктів 4.4., 4.7 та 4.8 Правил дорожнього руху України пішоходи у темну пору доби, які рухають проїзною частиною чи узбіччям, повинні виділити себе, а за можливості мати на зовнішньому одязі світлоповертальні елементи, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху. Пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч. Якщо в зоні видимості немає переходу або перехрестя, а дорога має не більше трьох смуг руху для обох його напрямків, дозволяється переходити її під прямим кутом до краю проїзної частини в місцях, де дорогу добре видно в обидва боки, і лише після того, як пішохід упевнився у відсутності небезпеки.

Згідно з протоколом огляду місця події (а.с. 85-96) місцем огляду є нерегульований пішохідний перехід в районі перехрестя вул. Солідарності та вул. Шевченка у м. Запоріжжя, який позначений дорожньою розміткою. Місце зіткнення розташоване на відстані 1,3 метри від краю проїзної частини. На місці ДТП встановлені ліхтарі, які, однак, не світять. Видимість елементів проїзної частини з ближнім світлом більш 100 метрів, видимість перешкоди більше 55 метрів. При огляді автомобілю виявлено пошкодження правого бокового дзеркала заднього виду, розбите скло правої бокової двері та лобове скло в правій частині, деформовано праву стійку.

При цьому, з висновку експерта №652М від 26.02.2016 року та протоколу огляду місця ДТП від 06.01.2016 року вбачається, що ОСОБА_2 під час дорожньо-транспортної пригоди та на момент поступлення до лікарні знаходився в стані алкогольного сп`яніння (а.с. 26).

Відповідно до пункту 32.1 статті 32 вказаного Закону №1961-ІV страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відповідальності страхової компанії.

При цьому вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції керувався вимогами ст.. 1167 ЦК України та дійшов висновку про те, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі 70 000 грн.

Проте, колегія суддів в повній мірі не може погодитися з вказаним висновком з огляду на наступне.

У відповідності з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»; №4 від 31.03.1995 року (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року №5) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з порушенням цивільних прав, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд має з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий ( п.3,5 Постанови).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вони є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача не взяв до уваги зазначене. Встановивши факт заподіяння позивачу моральної шкоди, характер правопорушення, глибину душевних переживань позивача, керуючись принципом розумності та справедливості, суд визначив завищений розмір моральної шкоди, завданої позивачу, а тому необґрунтовано стягнув з відповідач на користь позивача 70 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Суд апеляційної інстанції з урахування встановлених обставин справи зменшує розмір моральної шкоди з 70 000,00 грн. до 10 000,00 грн., що є належним та достатнім у даному випадку.

Разом з тим, вирішуючи питання зустрічного позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що враховуючи попередні висновки про відсутність у ДТП вини ОСОБА_2 , відсутні підстави для покладення на нього обов`язку з відшкодування шкоди.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на зазначене, колегія суддів, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись нормами законодавства, дійшла висновку стосовно того, що матеріалами справи не встановлено, що дії ОСОБА_1 були неправомірними та наявний безпосередній причинний зв`язок між його діями і шкодою, завданою ОСОБА_2 , оскільки водій не мав можливості уникнути ДТП, тому підстави для відшкодування матеріальної шкоди страховою компанією відсутні.

Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з позивача ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4 874,25 грн., сплачений ПАТ «СК «Країна» при поданні апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2019 року у цій справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я - змінити. Зменшити розмір моральної шкоди та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення матеріальної шкоди - відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4874,25 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03 липня 2019 року.

Головуючий

Судді: