АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/787/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 302020000 Середа Л.В. Доповідач в апеляційній інстанції Храпко В.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів :

Храпка В.Д.,

Пономаренка В.В., Фетісової Т.Л.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Агрофірма «Іскра» на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Дочірнього підприємства «Агрофірма «Іскра» про визнання недійсними договорів оренди землі, -

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ДП «Агрофірма «Іскра» про визнання недійсними договорів оренди землі.

Позовна заява мотивована тим, що позивачі є власниками земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані в межах Синьооківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, що підтверджується державними актами на право власності на земельну ділянку.

Вказує, що відповідач користується земельними ділянками позивачів без будь-яких договірних відносин, оскільки 01 серпня 2011 року між позивачами та відповідачем були укладені договори оренди земельних ділянок належних їм на праві приватної власності, строк дії яких закінчився 01 серпня 2016 року.

11 червня 2016 року та повторно 22 серпня 2016 року у відповідності до ч. 6 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» позивачі звернулися до відповідача з повідомленням про те, що вони не бажають продовжувати договірні відносини з ним, бажають повернути належні їм земельні ділянки та не здійснювати посів господарських культур, починаючи з осені 2016 року. Однак, заяви позивачів були проігноровані відповідачем.

В грудні 2016 року представнику позивачів стало відомо про те, що між позивачами та підприємством були укладені нові договори оренди строком до 2023 року.

Позивачі зазначають, що вищевказані договори оренди землі із ДП «Агрофірма «Іскра» не укладали та не підписували, доручення від свого імені на укладення договору нікому не надавали і відповідно акти приймання-передачі земельних ділянок також не підписували. Разом з тим, ДП «Агрофірма «Іскра» і надалі продовжує незаконно використовувати земельні ділянки, які належать позивачам на праві власності.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просили суд: визнати недійсним договір оренди землі б/н від 02 серпня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ДП «Агрофірма «Іскра», який був зареєстрований державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг у м. Золотоноші, Черкаська область за №17087851 від 24 жовтня 2016 року та зобов`язати ДП «Агрофірма «Іскра» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,6001 га кадастровий номер НОМЕР_1 належну їй на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 2,6001 га серія НОМЕР_2 від 01 грудня 2001 року, виданого на підставі рішення Синьооківської сільської ради №7 від 20 лютого 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за НОМЕР_7, яка знаходиться в межах Синьооківської сільської ради, скасувавши його державну реєстрацію;

визнати недійсним договір оренди землі б/н від 02 серпня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ДП «Агрофірма «Іскра», який зареєстрований державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг у м. Золотоноші, Черкаська область за №17086486 від 24 жовтня 2016 року та зобов`язати ДП «Агрофірма «Іскра» повернути ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2,599 га кадастровий номер НОМЕР_3 належну йому на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 від 01 грудня 2001 року, виданого на підстав рішення Синьооківської сільської ради №7 від 20 лютого 2001 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за НОМЕР_8, яка знаходиться в межах Синьооківської сільської ради, скасувавши його державну реєстрацію;

визнати недійсним договір оренди землі б/н від 02 серпня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ДП «Агрофірма «Іскра», який був зареєстрований державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг у м. Золотоноші, Черкаська область за № 17087247 від 24 жовтня 2016 року та зобов`язати ДП «Агрофірма Іскра» повернути ОСОБА_3 земельну ділянку площею 2,6001 га кадастровий номер НОМЕР_4 належну їй на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 від 28 березня 2001, виданого на підставі рішення Синьооківської сільської ради №7 від 20 лютого 2001 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за НОМЕР_9. яка знаходиться в межах Синьооківської сільської ради, та стверджується витягом з Державного земельного кадастру №НВ-016 від 22.08.2016 року, яка знаходиться в межах Синьооківської сільської ради, скасувавши його державну реєстрацію.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 лютого 2019 року позовну заяву задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі б/н від 02 серпня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ДП «Агрофірма «Іскра», який був зареєстрований державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг у м. Золотоноша, Черкаської області за №17087851 від 24 жовтня 2016 року та зобов`язано ДП «Агрофірма «Іскра» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 2,6001 га, кадастровий номер НОМЕР_5 , яка знаходиться в межах Синьооківської сільської ради, належну їй на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 01 грудня 2001 року, виданого на підставі рішення Синьооківської сільської ради №7 від 20 лютого 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за НОМЕР_7, скасувавши його державну реєстрацію.

Визнано недійсним договір оренди землі б/н від 02 серпня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ДП «Агрофірма «Іскра», який зареєстрований державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг у м. Золотоноша, Черкаської області за №17086486 від 24 жовтня 2016 року та зобов`язано ДП «Агрофірма «Іскра» повернути ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 2,5999 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , яка знаходиться в межах Синьооківської сільської ради, належну йому на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_2 від 01 грудня 2001 року, виданого на підставі рішення Синьооківської сільської ради №7 від 20 лютого 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 343, скасувавши його державну реєстрацію.

Визнано недійсним договір оренди землі б/н від 02 серпня 216 року, укладений між ОСОБА_3 та ДП «Агрофірма «Іскра», який зареєстрований державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг у м. Золотоноша, Черкаської області за №17087247 від 24 жовтня 2016 року та зобов`язано ДП «Агрофірма «Іскра» повернути ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 2,6001 га, кадастровий номер НОМЕР_4 , яка знаходиться в межах Синьооківської сільської ради, належну їй на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 28 березня 2001, виданого на підставі рішення Синьооківської сільської ради №7 від 20 лютого 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за НОМЕР_9, та стверджується витягом з Державного земельного кадастру №НВ-016 від 22 серпня 2016 року, скасувавши його державну реєстрацію.

Стягнуто із ДП «Агрофірма «Іскра» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 кошти по сплаті останніми судового збору у розмірі 640 грн кожному.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачами доведений факт не укладання ними договорів оренди землі із відповідачем та не досягнення відповідної згоди на їх укладення. Окрім відсутності підпису на договорі оренди землі ОСОБА_1 , не справжності підпису ОСОБА_2 та наявності суперечливих висновків стосовно справжності підпису ОСОБА_3 , судом першої інстанції також враховано і дії позивачів, які свідчать про небажання останніх продовжувати із відповідачем орендні відносини, зокрема неодноразове звернення до останнього із відповідними заявами. Крім того, продовження користування відповідачем земельними ділянками, які належать позивачам після закінчення строку дії договорів оренди землі від 01 серпня 2011 року, є безпідставним і порушує права позивачів як власників цього нерухомого майна.

В апеляційній скарзі ДП «Агрофірма «Іскра» просить рішення суду першої інстанції скасувати, як незаконне, необґрунтоване, постановлене з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а по справі постановити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачами не наведено жодних доказів того, що відповідачем порушуються якісь умови договору. Після укладення договору їм вчасно та на їх вибір виплачувалась орендна плата, будь-яких скарг, зауважень від позивачів на адресу відповідача не надходило протягом 2016-2019 років. Вказує, що оспорювані договори оренди земельних ділянок, укладені у письмовій формі, пройшли відповідну державну реєстрацію, позивачі мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення позивачів було спрямоване на укладення договору оренди.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення по наступних підставах.

Відповідно до 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Синьооківської сільської ради, площею 2,6001 га, яка передана їй на підставі рішення Синьооківської сільської ради народних депутатів від 20 лютого 2001 року №7, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 .

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2, 5999 га, яка розташована на території Синьооківської сільської ради, та передана останньому на підставі рішення Синьооківської сільської ради народних депутатів від 20 лютого 2001 року №7.

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-016, ОСОБА_3 належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,6001 га, яка знаходиться на території Синьооківської сільської ради, кадастровий номер НОМЕР_6 .

Позивачі у справі 01 серпня 2011 року уклали з ДП «Агрофірма «Іскра» договори оренди вказаних земельних ділянок.

Пунктом 8 вказаних договорів оренди землі передбачено, що договір укладено на 5 років з 01 серпня 2011 року по 01 серпня 2016 року (з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою). Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Вказані договори оренди землі були зареєстровані у встановленому законом порядку.

17 червня 2016 року представником позивачів - ОСОБА_4 були подані заяви до ДП «Агрофірма «Іскра», у відповідності до змісту яких підприємство повідомлялося про те, що орендодавці не мають наміру продовжувати термін оренди земельного паю.

Вказані заяви отримані відповідачем 17 червня 2016 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції підприємства на зазначених заявах.

24 червня 2016 року представник позивачів ОСОБА_4 повторно звернулась до ДП «Агрофірма «Іскра» із заявами, відповідно до яких зазначила, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не мають намір продовжувати терміни оренди земельного паю та просили повернути земельні ділянки по закінченню дії оренди землі.

Дані заяви також були отримані відповідачем 24 червня 2016 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції підприємства на заявах.

Крім того, на адресу відповідача 22 серпня 2016 року представником позивачів ОСОБА_4 були направлені листи-повідомлення орендодавця, у яких зазначила, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не мають намір продовжувати терміни договорів оренди землі від 01 серпня 2011 року та вважають цей договір припиненим з 01 серпня 2016 року, та просять повернути їм їх земельну ділянку за актом прийому-передачі.

Вказані листи-повідомлення орендодавця були отримані підприємством 22 серпня 2016 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції відповідача.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, представник позивачів вказувала, що їм стало відомо про укладення від їх імені договорів оренди земельних ділянок із ДП «Агрофірма «Іскра», строком до 02 серпня 2023 року, які ними не підписувались та з підприємством ними не укладались.

Як вбачається з інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №74796375, №747994590 та №74832370, за земельними ділянками, які належать ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані договори оренди землі із ДП «Агрофірма «Іскра».

Спірні правовідносини урегульовані нормами як цивільного, так і земельного законодавства.

За правилами статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Разом з тим визначення, процедура укладення, вимоги та припинення договору оренди землі урегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У статті 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно з вимогами статті 13 Закону України «Про оренду землі» вказано, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі та за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. (статті 14, 17 Закону України «Про оренду землі») (у редакції Закону, чинного на момент укладення спірних договорів).

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, як передбачено у частині першій статті 215 ЦК України.

У частині першій статті 236 ЦК України зазначено, що правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Момент укладення договору визначено у частині перші статті 638 ЦК України, у якій зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

В матеріалах справи наявні договори оренди землі від 02 серпня 2016 року, які укладені між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ДП «Агрофірма «Іскра», строком на 7 років, з визначенням в них об`єкту оренди, орендної плати, умов користування земельними ділянками, передачею земельної ділянки в оренду, умов повернення земельної ділянки та зазначенням інших істотних умов договору.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції було призначено проведення судової почеркознавчої експертизи.

Відповідно до висновку експерта від 04 липня 2018 року за №1/1085, підпис від імені ОСОБА_2 на договорі оренди землі від 02 серпня 2016 року, укладеному між ОСОБА_2 та ДП «Агрофірма «Іскра», який був зареєстрований державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг у м. Золотоноша Черкаської області за №17086486 від 24 жовтня 2016 року виконаний, вірогідно, не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Відповісти на питання чи був підписаний договір оренди землі від 02 серпня 2016 року, який начебто, укладений між ОСОБА_3 та ДП «Агрофірма «Іскра», який був зареєстрований державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг у м. Золотоноша Черкаської області за №17087247 від 24 жовтня 2016 року, не видалось можливим з причин того, що кількість та значимість як розбіжностей так і співпадінь, при наявності протилежних, недостатні для позитивного чи негативного висновку навіть у вірогідній формі.

Щодо питання, ким ОСОБА_1 чи іншою особою виконано підпис на договорі оренди землі б/н від 02 серпня 2016 року, укладеному між ОСОБА_1 та ДП «Агрофірма «Іскра», який був зареєстрований державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг у м. Золотоноша Черкаської області за №17087851 від 24 жовтня 2016 року, експертом не вирішувалось, у зв`язку із відсутністю підпису в графі «Орендодавець» в наданому договорі.

Обов`язок суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними передбачених законом прав закріплено пунктом 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що волевиявлення особи на укладення договору має прояв у власноручному підписі договору, або у підписі правочину від його імені на підставі відповідного доручення; відсутність підпису однієї із сторін договору свідчить про порушення при укладенні договору вимог частини третьої статті 203 ЦК України, тобто свідчить про відсутність вільного волевиявлення сторони правочину та недотримання сторонами вимог частини четвертої статті 203 ЦК України щодо укладення правочину у формі, встановленій законом.

Матеріалами справи достовірно встановлено, що на договорі оренди землі від 02 серпня 2016 року укладеному між ОСОБА_1 та відповідачем взагалі відсутній підпис орендодавця, договір укладений між ОСОБА_2 та підприємством підписаний не орендодавцем, щодо підпису ОСОБА_3 , то встановити його справжність також виявилося неможливим при проведенні експертизи.

Судом першої інстанції при вирішенні справи вірно враховано те, що дії позивачів, які передували укладенню спірних договорів оренди землі, свідчать про не бажання останніх укладати будь-які договори із ДП «Агрофірма «Іскра», або ж поновлювати їх на новий строк.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині того, що позивачі отримували орендну плату протягом 2016-2019 років, то слід зазначити, що відповідач не ставив питання про визнання оспорюваних договорів дійсними з тих підстав, що позивачі тривалий час отримували оренду плату, тобто відповідач не спростував доводів позивачів про недійсність договору. Сама по собі обставина щодо отримання позивачами орендної плати не свідчить про укладення договорів оренди земельної ділянки і їх дійсність та відповідність вимогам статті 203 ЦК України.

Щодо посилань ДП «Агрофірма «Іскра» в апеляційній скарзі на те, що судом помилково не було належним чином звернуто увагу на повноваження ОСОБА_4. щодо представництва інтересів позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , згідно довіреностей №19, 20, 21 посвідчених секретарем виконкому Синьооківської сільської ради Золотоніського району від 14.06.2016 року, щодо волевиявлення останніх на повернення земельних ділянок, складання від їх імені листів-повідомлень щодо орендованих земельних ділянок, а також представництва інтересів позивачів в рамках ЦПК України, то колегія суддів виходить з наступного.

Частиною третьою статті 244 ЦК України визначається поняття довіреності як письмового документа, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Довіреність особи, яка проживає у населеному пункті, де немає нотаріусів, може бути посвідчена уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, крім довіреностей на право розпорядження нерухомим майном, довіреностей на управління і розпорядження корпоративними правами та довіреностей на користування і розпорядження транспортними засобами.

Посадові особи відповідно до положень частин третьої, четвертої статті 245 ЦК України, пункту 4 частини другої статті 40 Закону України «Про нотаріат», частини другої статті 42 ЦПК України в редакції, чинній на час подання позовної заяви, частини другої статті 19 Конституції України, мають право посвідчувати довіреності, зокрема, щодо представництва інтересів особи у суді на підставі Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5.

Як видно із матеріалів справи ОСОБА_4 набула права представляти інтереси позивачів на підставі довіреностей від 14 червня 2016 року, посвідчених секретарем виконавчого комітету Синьооківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області та зареєстровані в реєстрі за №№19, 20, 21. В даних довіреностях визначено обсяг повноважень представника щодо представлення інтересів довірителів в установах, організаціях всіх форм власності, зокрема і у судах, з правом подавати заяви, документи, позовні заяви тощо.

Позовна заява представником ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_4 була подана до суду першої інстанції в травні 2017 року.

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України 2004 року, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності.

Підпунктом 11 пункту 16? Перехідних положень Конституції України передбачено, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Таким чином на час розгляду справи в суді першої інстанції, представник позивачів мала право звертатися до суду, як із позовною заявою, так і з іншими заявами та клопотаннями.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

З огляду на зазначене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Агрофірма «Іскра» на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 лютого 2019 року залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: