ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року

м. Черкаси

Справа № 712/14272/18 Провадження № 22-ц/821/564/19; № 22-ц/821/565/19

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Василенко Л.І.,

суддів: Карпенко О.В., Нерушак Л.В.

секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 липня 2019 року та рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

20 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів.

Позовні вимоги мотивував тим, що він звернувся до відповідача як до адвоката за правовою допомогою, останній повідомив, що його послуги по вирішенню справи, включно з підготовкою документів, представництвом у суді та ДВС, будуть коштувати 11 000 грн. Відповідач просив перерахувати йому авансом 11 000 грн. Позивачем на карту відповідача було перераховано вищевказану суму. Проте відповідач послуг з правової допомоги йому так і не надав. Договір про надання правової допомоги, у даному випадку, мав укладатися у письмовій формі, а так як договір між сторонами не був укладений у письмовій формі, то такого договору не існує. Вважає, що відповідач безпідставно володіє його коштами і зобов`язаний їх повернути відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України.

Враховуючи зазначене просив стягнути з ОСОБА_5 на його користь кошти в розмірі 11 000 грн.

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 січня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 11 000 грн.

Стягнуто ОСОБА_5 до спеціального фонду Державного бюджету судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

23 травня 2019 року ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

Просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

При цьому, послався на неповідомлення його судом стосовно розгляду даної справи та, відповідно, позбавлення його можливості безпосередньої участі в її розгляді з поданням заперечень відносно позову.

Крім того, вказав на те, що існує заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2018 року з тим самим предметом спору між тими самими сторонами, яке постановою апеляційного суду Черкаської області від 13 листопада 2018 року залишено без змін, а ухвалою Верховного Суду від 06 грудня 2019 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою відмовлено.

Таким чином цивільна справа за тим самим предметом спору та тими самими сторонами вже розглядалася і позивачу було відмовлено. Остаточне рішення в ній вступило в законну силу.

Короткий зміст судових рішення суду першої інстанції

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 липня 2019 року заяву задоволено. Заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 січня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення коштів скасовано і призначено справу до розгляду.

Ухвала мотивована тим, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи, у зв`язку з чим не реалізував своє право на подачу заперечення проти позову.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 вересня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що грошові кошти, набуті відповідачем у незаборонений законом спосіб та за власною ініціативою позивача, не можна вважати безпідставно набутим майном.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 27 вересня 2019 року, ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просив скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 вересня 2019 року, включивши до змісту апеляційної скарги заперечення на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 липня 2019 року про скасування заочного рішення у зазначеній справі, враховувавши при цьому зміст положень ч. 2 ст. 353 ЦПК України.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки відповідач являється адвокатом і відомості про місцезнаходження обраної ним організаційної форми адвокатської діяльності внесені до Єдиного реєстру адвокатів України, то таким чином місцем перебування фізичної особи адвоката є адреса його робочого місця зазначена у вищезазначеному реєстрі.

В позовній заяві була вказана адреса відповідача яка зазначена в Єдиному реєстрі адвокатів України. Суд неодноразово повідомляв відповідача про розгляд справи.

Посилаючись на ч. 1 ст. 288 ЦПК України, вказав, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин.

Переконаний, що неприйняття участі у розгляді справи відповідачем було навмисним.

Крім того, ОСОБА_7 заявив, що вже існує позов з тим самих предметом і з тих самих підстав, що має істотне значення правильного вирішення справи, у якості доказу відповідач надав копію рішення від 13 вересня 2018 року № 712/4076/18. Подані відповідачем копії доказів не були посвідчені, до того ж у них не зазначено найменування сторін, лише вказано Сторона-1, Сторона-2, а тому суд не міг ідентифікувати сторони.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі, або в належним чином засвідченій копії. Суд не може брати до уваги докази подані порушенням вимог ЦПК. Незважаючи на це суд скасував заочне рішення.

Вважає, що в рішенні від 10 вересня 2019 року, яке є предметом даного оскарження суд просто по іншому трактує норми ст. 1212 ЦПК, на що нові докази не впливають, а обставини на які посилався відповідач, «що вже існує позов з тим самим предметом і з тих самих підстав», суд в новому рішенні не застосовує, що доводить, за його переконанням безпідставність скасування заочного рішення.

Щодо предмету та підстав позову у справі № 712/4076/18, на які відповідач посилається як на аналогічні у вказаній справі, то підставами позову були ті обставини, що позивач вважаючи усний договір про надання правової допомоги з відповідачем укладеним, просив його розірвати у зв`язку з його істотним порушенням на підставі чого просив стягнути з відповідача збитки спричинені неналежним виконанням договору. Тобто предметом позову було стягнення збитків, на підтвердження цього факту скаржник надав до справи копії позовної заяви у справі № 712/4076/18.

Суд відмовив у задоволенні позову у зв`язку з тим, що прийшов до висновку, що договір про надання правової допомоги укладається у письмовій формі, а позивачем не надано доказів укладення між сторонами такого договору.

Погодившись з позицією суду скаржник прийшов до висновку, що якщо договір між сторонами не укладався, тоді перераховані кошти є стягненням безпідставно набутих коштів відповідно до ст. 1212 ЦК України, що відповідно і стало підставою вказаного позову.

Крім того, при розгляді вищевказаної справи в суді першої інстанції судом було прийнято відзив відповідача поданий через 8 днів після дати у яку справа мала бути розглянута, при цьому доказів поважності причин пропуску строку встановленого судом для подачі відзиву, надано не було.

Листом від 03 червня 2019 року № 712/1472/18/5285/2019 суддя у справі ОСОБА_8 відкликала без виконання виконавчі листи у зв`язку з надходженням заяви про перегляд заочного рішення у справі № 712/14272/18, що відповідно не передбачено нормами діючого ЦПК України.

Для підготовки відзиву на заяву про перегляд заочного рішення у справі № 712/14272/18 ОСОБА_1 звернувся до адвоката за правою допомогою, на що витратив 5 000 грн. Для підготовки апеляційної скарги вищезазначеній справі ОСОБА_1 також звернувся до адвоката за наданням правової допомоги на що відповідно витратив 4 000 грн. Докази наведеного містять матеріали справи. З огляду на викладене скаржник просив стягнути з ОСОБА_9 витрати на правову допомогу в розмірі 9 000 грн.

У поданому відзиві ОСОБА_7 зазначив про невизнання ним вимог позивача та просив відмовити в задоволенні позову за його безпідставністю.

Вказав, що про існування ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, що є об`єктом перегляду, йому стало відомо 14 жовтня 2019 року, а тому виходячи з викладених обставин відзив на апеляційну скаргу ним подано лише 17 жовтня 2019 року.

Також вказав, що позивач ОСОБА_1 неодноразово завертався з приводу «нібито незаконного заволодіння його коштами ОСОБА_10 » на протязі часу з 2015 року по теперішній час до різних установ. Зокрема, у 2015 році зі скаргою на дії останнього ОСОБА_1 звертався до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури у Черкаській області, пізніше з позовом до Соснівського районного суду м. Черкаси, а в послідуючому до Черкаського апеляційного суду. При цьому по суті скрізь отримував відповідь про відмови в задоволенні поданих ним відповідних заяв.

За викладених обставин, заперечив доводи апеляційної скарги як безпідставні та просив відмовити в задоволенні позову.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 04 жовтня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 липня 2019 року та рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 вересня 2019 року у даній справі.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року розгляд апеляційної скарги призначено на 23 жовтня 2019 року без повідомлення учасників справи про її розгляд.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

20 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів (а.с. 1, 2).

В якості додатку до позовної заяви додано копію виписки з реєстру Національної Асоціації Адвокатів України відповідно до якої адресою основного робочого місця адвоката Ткачук-Коваленка О.В., відповідача у справі, вказано АДРЕСА_1 , що є аналогічною тій, що вказана позивачем у позовній заяві (а.с. 3).

Згідно з квитанціями позивачем ОСОБА_1 перераховано на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 у ПАТ КБ «Приватбанк» 19.02. 2015 200 грн., 20.02.2015 9 800 грн., 13.03.2015 1 000 грн. Отримувачем коштів вказаний ОСОБА_7 Призначення: переказ на картку ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 4).

Відповідно до копії вимоги від 18.06.2015 адресованої ОСОБА_11 (без зазначення адреси) ОСОБА_1 , останній повідомляє про розірвання та припинення будь-яких відносин між ними, у тому числі про розірвання правочинів та договорів які могли виникнути, та просить повернути йому 11 000 грн. протягом семи днів з моменту вручення цього листа (а.с. 6).

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 грудня 2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено відповідачу 15 денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 8)

Листи з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення направлені судом ОСОБА_11 , за адресою вказаною позивачем у позовній заяві, з повідомленням про розгляд справи 27 грудня 2018 року та 24 січня 2019 року, повернуті на адресу суду з відміткою «вибуття адресата» (а.с. 11, 13, 17, 18).

Доказів отримання відповідачем копії позовної заяви, при первинному розгляді справи судом першої інстанції, матеріали справи не містять.

24 січня 2019 року Соснівським районним судом м. Черкаси у даній цивільній справі ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено (а.с. 20 22).

Направлена ОСОБА_11 судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення копія заочного рішення повернулась на адресу суду без вручення також з відміткою «вибуття адресата» (а.с. 24, 25).

23 травня 2019 року ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення з посиланням на неналежне повідомлення його про розгляд справи та, відповідно, неможливість у зв`язку з цим реалізації свого права на подачу заперечення стосовно позову (заява про перегляд а.с. 2 4).

Також заява містить посилання на наявність іншої розглянутої цивільної справи між тими самими сторонам, про той самий предмет і з тих самих підстав, зокрема, на заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, за № 712/4076/18, яким у задоволенні позову відмовлено та яке постановою апеляційного суду Черкаської області від 13 листопада 2018 року залишене без змін, а ухвалою Верховного Суду від 06 грудня 2018 року відмовлено у відкритті касаційного провадження (заява про перегляд а.с. 7, 8).

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 липня 2019 року заяву задоволено. Заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 січня 2019 року у вказаній справі скасовано (заява про перегляд а.с. 39 41).

Ухвала мотивована тим, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи, у зв`язку з чим він не реалізував своє право на заперечення проти позову.

Крім того, звертаючись до суду з даним позовом, позивач не повідомив суд про існування заочного рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2018 року у справі за його позовом до ОСОБА_9 про стягнення коштів.

Згідно заочного рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2018 року у справі № 712/4076/18 в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення коштів відмовлено. Дане рішення мотивоване тим, що факт перерахування коштів на картковий рахунок № НОМЕР_1 ПАТ КБ «Приватбанк» на загальну суму 11 000 грн., що підтверджується копіями квитанцій, не є належним способом доведення факту укладення договору та надання правової допомоги. Суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову і розірвання усного договору про надання правової допомоги та, відповідно, стягнення грошових коштів і відшкодування матеріальної та моральної шкоди. (а.с. 7, 8, 91-93).

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Апеляційного суду Черкаської області від 13 листопада 2018 року заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2018 року у справі № 712/4076/18 залишено без змін, ухвалою Верховного Суду від 06 грудня 2018 року у відкритті касаційного провадження на заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2018 року відмовлено.

Матеріали справи містять рішення № 167 Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Черкаської області 10 грудня 2015 року, яким відмовлено в порушенні дисциплінарної справи стосовно адвоката ОСОБА_12 -Коваленка О.В ОСОБА_13 за скаргами ТОВ ім. Шевченка та ОСОБА_1 від 16 жовтня 2015 року.

В рішенні зазначено про те, що подані заяви ОСОБА_1 та ТОВ ім. Шевченка стосувалися одних і тих же обставин, а саме сплати скаржником ОСОБА_1 адвокату ТкачукуКоваленка О.В. 11 000 грн. за надання останнім правової допомоги яка, за його переконанням, не відповідає вимогам законодавства за відсутності укладеного між сторонами письмового договору про надання вказаної допомоги.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилався на норми ст. 1212 ЦПК України та вказував на безпідставне володіння відповідачем його коштами в розмірі 11 000 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц від 18.05.2018).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість судових рішень суду першої інстанції, що є предметом оскарження в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

У відповідності до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Разом з тим, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадках необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (п. п. 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстави для висновку про невідповідність висновків, викладених у оскаржуваних ухвалі та рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також наявності підстав для їх скасування.

Главою 11 ЦПК України регламентовано порядок заочного розгляду справ. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Водночас ст. 284 ЦПК України передбачено, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що листи з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ОСОБА_11 направлені за адресою вказаною позивачем у позовній заяві з повідомленням про розгляд справи на 27 грудня 2018 року та 24 січня 2019 року були повернуті на адресу суду з відміткою «вибуття адресата».

Таким чином заочне рішення від 24 січня 2019 року Соснівським районним судом м. Черкаси було ухвалене за відсутності доказів належного повідомлення відповідача.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

У зв`язку із цим, розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням ст. 129 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у п. 24 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року в справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) та п. 23 рішення Європейського суду з прав людини від 08 квітня 2010 року в справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію в справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Отже, неналежне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи є порушенням вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Таким чином листи з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ОСОБА_11 направлені за адресою вказаною позивачем у позовній заяві з повідомленням про розгляд справи на 27 грудня 2018 року та 24 січня 2019 року повернуті на адресу суду з відміткою «вибуття адресата», не є належним повідомленням про дату судового розгляду, що узгоджується, як з нормами ЦПК України, які врегульовують процедуру судових викликів, так і з правовим висновком, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 461/10610/13-ц (провадження № 14-108цс19), згідно з яким повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» чи «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» не є доказом належного інформування про час і місце розгляду справи, а також правовим висновком зробленим у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 333/7646/15, провадження № 61-23603св18.

За таких обставин задоволення заяви ОСОБА_9 , та відповідно скасування оскаржуваною ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 липня 2019 року заочного рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 січня 2019 року є обґрунтованим та відповідає нормам діючого законодавства.

За викладеного доводи наведені в апеляційній скарзі в частині оскарження ухвали суду є необґрунтованими.

Аналізуючи вимоги апеляційної скарги в частині оскарження рішення суду колегія суддів враховує наступне.

Статтею 1212 ЦК України врегульовано випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані іншими спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на безпосередній вимозі закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Вищевказане узгоджується з позицією Верховного Суду викладеній в постанові від 19 червня 2019 року у справі № 643/822/17, провадження № 61-21998св18.

Таким чином звертаючись до суду із зазначеним позовом та посилаючись на безпідставне набуття коштів відповідачем позивач в якості доказів надав квитанції від: 19.02.2015 щодо перерахунку 200 грн., 20.02.2015 9 800 грн. та 13.03.2015 1 000 грн., згідно яких ним особисто перераховано на рахунок відповідача № НОМЕР_1 у ПАТ КБ «Приватбанк» кошти в розмірі 11 000 грн.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

За вказаних обставин розцінювати ініціативу позивача, щодо перерахування коштів відповідачу як безпідставне та недобросовісне набуття останнім їх без достатньої правової підстави, не можна, враховуючи при цьому відсутність будь-яких договірних відносин між сторонами.

Таким чином доводи скаржника, щодо підстав скасування рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 вересня 2019 року на увагу не заслуговують.

Щодо посилання відповідача у поданому відзиві на апеляційну скаргу, на повторність звернення позивача з позовом до суду про той самий предмет, з тих самих підстав, між тими самими сторонами, суд констатує, що позивач ОСОБА_1 дійсно повторно звернувся з матеріально правовими вимогами до відповідача про повернення тих самих коштів, проте при цьому він посилався на інші правові підстави звернення та мотивував їх набуття останнім за відсутності у нього відповідної правової підстави. З огляду на вказане даний позов, а також позов поданий ОСОБА_1 у справі № 712/4076/18, не є ідентичними у зв`язку з відмінністю підстав якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що ухвала Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 липня 2019 року та рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 вересня 2019 року винесені із дотриманням вимог матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду та ухвалу суду першої інстанції без змін.

Вимога апеляційної скарги, щодо стягнення витрат на правничу допомогу понесену ОСОБА_1 в процесі оскарження заочного рішення задоволенню також не підлягає з огляду на відсутність підстав для застосування норм п. 13 ст. 141 ЦПК України.

Судові витрати залишити за сторонами, які їх понесли, за розгляд справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 липня 2019 року справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, залишити без змін.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та на умовах передбачених ЦПК України.

Текст постанови складено 23 жовтня 2019 року.

Головуючий Л.І. Василенко

Судді: О.В. Карпенко

Л.В. Нерушак