Справа № 2-3557/11
Провадження № 4-с/761/147/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Вольда М.А.

представника заявника: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції в місті Києві, стягувач: ПАТ «КБ «Надра» у виконавчому провадженні №33820889, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 скаржник ОСОБА_2 звернувся Шевченківського районного суду м. Києва з вказаною скаргою на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції в місті Києві у виконавчому провадженні №33820889; стягувач: ПАТ «КБ «Надра».

Вимоги скарги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 з 14.10.2008 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

У березні 2019 року з відомостей Державного реєстру речових прав па нерухоме майно скаржнику стало відомо про обтяження всього його нерухомого майна арештом на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві.

Як скаржнику стало відомо з матеріалів виконавчого провадження № 33820889, 02.08.2012 року Шевченківський районний суд міста Києва видав виконавчий лист про солідарне стягнення боргу, у якому, його адреса як боржника зазначена: АДРЕСА_2 , яка є попереднім зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2

Так, 10.02.2012 року ПАТ "КБ "НАДРА" подало до ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві заяву про відкриття виконавчого провадження, до якої було долучено копію паспорту ОСОБА_2 , згідно з якою з 26.08.2005 року скаржник був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . У зазначеній заяві адреса ОСОБА_2 зазначена як: АДРЕСА_3 .

Постановами від 13.08.2012 року відкрито виконавче провадження № 33820889 та накладено арешт на все майно, що належить скаржнику у межах суми звернення стягнення 182 346,57 грн., та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить скаржнику лише в межах суми боргу, у яких адреса боржника вказана як: АДРЕСА_2 . Копії постанов боржнику направлено за адресою:

АДРЕСА_4 відповідь на Запит державного виконавця, адресне бюро м. Києва повідомило, що ОСОБА_2 14.10.2008 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Отримавши відомості про актуальну зареєстровану адресу місця проживання скаржника державний виконавець не направив документи виконавчого провадження за зазначеною адресою та не вжив жодних інших дій з метою належного повідомлення скаржника про виконавче провадження.

У подальшому, 29.08.2014 року старший державний виконавець ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві Бердар М.М. виніс постанову про примусовий привід ОСОБА_2 .

Станом на даний час, виконавче провадження перебуває на примусовому виконанні. Між тим, його відкриття та всі рішення та дії державних виконавців у межах виконавчого провадження № 33820889 були здійснені з порушеннями положень Закону України "Про виконавче провадження", чинних на момент прийняття рішень та вчинення дій, та порушують права та законні інтереси ОСОБА_2 , а тому мають бути скасовані з огляду на те, що підстав вчиняти виконавчі дії саме вказаним органом виконавчої служби не було. Крім того, неповідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження є підставою для скасування всіх подальших дій, вчинених у його межах.

Тому, скаржник, з урахуванням заяви про уточнення вимог скарги від 11.06.2019 року, просив суд:

1. визнати протиправною та скасувати постанову від 13.08.2012 року про відкриття виконавчого провадження № 33820889;

2. визнати протиправною та скасувати постанову від 13.03.2012 року у межах виконавчого провадження № 33820889 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

3. визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію арешту всього нерухомого майна ОСОБА_2 на підставі постанови від 13.08.2012 року у межах виконавчого провадження № 33820889 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (реєстраційний номер обтяження 12865152);

4. зобов`язати державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, який веде виконавче провадження № 33820889, здійснити державну реєстрацію (внести запис про) скасування державної реєстрації арешту всього нерухомого майна ОСОБА_2 ;

5. визнати протиправною та скасувати постанову від 29.08.2014 року у межах виконавчого провадження № 33820889 про примусовий привід ОСОБА_2

6. покласти на Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві судові витрати, понесені ОСОБА_2 на професійну правничу (правову) допомогу.

У судовому засіданні представник скаржника вимоги даної скарги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Стягувач та державний виконавець в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення представника скаржника, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Ч. 2 ст. 2, ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 11 вказаного Закону (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці). Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як встановлено в судовому засіданні, 02.08.2012 року Шевченківський районний суд міста Києва видав виконавчий лист про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» у сумі 180 526,57 грн. та судових витрат 1820,00 грн. (а.с. 13). Адреса боржника ОСОБА_2 зазначена як: АДРЕСА_5 , яка була його зареєстрованим місцем проживання з 26.08.2005 року, про що міститься відмітка у паспорті громадянина України НОМЕР_2 (а.с. 15-17).

10.02.2012 року ПАТ «КБ «НАДРА» подало до ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві заяву про відкриття виконавчого провадження, до якої було долучено копію паспорту ОСОБА_2 , згідно з якою з 26.08.2005 року останній був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . У зазначеній заяві адреса ОСОБА_2 зазначена як: АДРЕСА_3 (а.с. 14).

13.08.2012 року державним виконавцем ВДВС Солом`янського РУЮ Горбатовським І.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 33820889, у якій адреса боржника зазначена як: АДРЕСА_3 (а.с. 18).

13.08.2012 року державним виконавцем ВДВС Солом`янського РУЮ Горбатовським І.А. у межах виконавчого провадження № 33820889 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що йому належить (а.с. 20).

Копії вказаних постанов боржнику направлено за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 19, 21). Доказів отримання ОСОБА_2 зазначених постанов суду не надано.

У відповідь на Запит державного виконавця від 13.08.2012 року №2104/18, 06.11.2012 року одержано відповідь, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 14.10.2008 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 22).

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Між тим, станом на дату відкриття виконавчого провадження № 33820889, підстав здійснювати виконавчі дії державним виконавцем ВДВС Солом`янського РУЮ, визначених ч. 1 ст. 20 Закону, судом не встановлено.

Крім того, ч. 5 ст. ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) закріплено, що у разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з`ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на

території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу.

Проте, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання боржника у Шевченківському районі, державним виконавцем не було здійснено заходів щодо направлення виконавчого документу за зареєстрованим місцем проживання боржника. Інших підстав, визначених законодавством, здійснювати виконавчі дії вказаним органом виконавчої служби судом не встановлено.

Крім того, у силу вимог ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

У постанові Верховного Суду від 07.05.2018 року №916/1605/15-г вказано, що аналіз наведеної норми прямої дії свідчить про те, що перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу, державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення. Отже, у разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії.

Таким чином, враховуючи не направлення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження на його належну адресу реєстрації чи проживання, державний виконавець не вправі був вчиняти виконавчі дії.

У подальшому, 29.08.2014 року старший державний виконавець ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві Бердар М.М. виніс постанову про примусовий привід боржника ОСОБА_2 у межах виконавчого провадження № 33820889 (а.с. 23).

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ (п. 11 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин)).

Таким чином, відкриття виконавчого провадження № 33820889 та всі рішення та дії державних виконавців у його межах були здійснені з порушеннями положень Закону України "Про виконавче провадження", чинних на момент прийняття рішень та вчинення дій, порушують права та законні інтереси ОСОБА_2 , а тому мають бути скасовані з огляду на те, що підстав вчиняти виконавчі дії саме вказаним органом виконавчої служби не було.

За змістом ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, про необхідність часткового задоволення скарги, а тому слід визнати протиправними та скасувати постанови у виконавчого провадження №33820889 від 13.08.2012 року про відкриття виконавчого провадження, арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та від 29.08.2014 року про примусовий привід боржника.

У той же час, суд не вважає за можливе визнавати протиправним та скасовувати рішення про державну реєстрацію арешту всього нерухомого майна ОСОБА_2 на підставі постанови від 13.08.2012 року у межах виконавчого провадження № 33820889 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та зобов`язувати виконавця здійснити державну реєстрацію (внести запис про) скасування державної реєстрації арешту всього нерухомого майна боржника, адже докази прийняття рішення про державну реєстрацію арешту всього нерухомого майна ОСОБА_2 у матеріалах справи відсутні, а винесення судом вказаного рішення обумовлює зняття визначених записів при їх наявності. При цьому, порушення прав заявника такими діями державного виконавця не доведеною

Стосовно розподілу судових витрат, варто зазначити наступне.

П. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, за умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Проте, в порушення вимог ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, умовами угоди між скаржником та його представником не передбачено конкретного розміру витрат на правову допомогу, скаржником не надано доказів суду щодо вартості кожної наданої послуги і виконаних робіт, що сплачена або підлягає сплаті відділом виконавчої служби, не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, крім того, не зазначено конкретного розміру витрат, яку необхідно стягнути. Відтак, клопотання про стягнення витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню.

Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Керуючись ст. ст. 10, 258-261, 268, 352-354, 447, 450, 451 п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України; Конституції України; Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в:

скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції в місті Києві у виконавчому провадженні №33820889, - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції в місті Києві Горбатовського І.А. від 13.08.2012 року про відкриття виконавчого провадження №33820889.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції в місті Києві Горбатовського І.А. від 13.08.2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №33820889.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції в місті Києві Бердар М.М. від 29.08.2014 року про примусовий привід у виконавчому провадженні №33820889.

В задоволенні іншої частини скарги про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом 15-днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без повідомлення учасників справи або без участі учасників зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту вказаного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: А.А.Осаулов

Повний текст виготовлено 01.07.2019 року