ПОСТАНОВА

іменем України

04 листопада 2019 року м. Кропивницький

справа № 405/2888/19

провадження № 22-ц/4809/1547/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Письменного О.А.,

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач Кін ОСОБА_1 Володимирович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 17 липня 2019 року у складі судді Гарбуз О.А.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту АТ КБ «ПриватБанк») звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову вказало, що відповідно до укладеного договору б/н від 30 листопада 2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 4300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, та те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який у будь-який момент може змінити кредитний ліміт. Відповідно умов договору сторони визначили відповідальність за порушення строків сплати платежів.

У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 28 лютого 2019 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 11240,23 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3009 грн. 03 коп., заборгованості за по процентам за користування кредитому розмірі 6319 грн. 76 коп., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 900 грн.; штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 511 грн. 44 коп.

Оскільки ОСОБА_2 не виконує взятих на себе зобов`язань, позивач просив стягнути на свою користь зазначену суму заборгованості.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 31 липня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за отриманими, на підставі заяви б/н від 30 листопада 2010 року та використаними кредитними коштами в розмірі 3009 грн. 03 коп. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просило вказане рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у цій частини. В іншій частині рішення суду просить залишити без змін. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту. Посилається на те, що основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування.

Веселокутський психоневрологічний інтернат Департаменту соціального захисту населення Кіровоградської обласної державної адміністрації в особі директора Бабенка Едуарда Георгійовича, який в порядку ч.1 ст.66 ЦК України є опікуном відповідача, направив відзив на апеляційну скаргу, в якому просить заочне рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 31 липня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» без задоволення. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ч.1 ст.368, ч.1 ст.369 ЦК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, згідно з ч.ч.4, 5 ст.268 та ст.383 ЦПК України постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що відповідно до довідки Новоєгорівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 10 червня 2019 року №79 ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 . Перебуває на утриманні Веселокутського психоневрологічного інтернату з 11 травня 2017 року (а.с.61).

Як убачається з довідки Веселокутського психоневрологічного інтернату від 01 липня 2019 року № 203 ОСОБА_2 перебуває у Веселокутському психоневрологічному інтернаті з 08 травня 2017 року на повному державному утриманні (а.с.65).

Відповідно до довідки МСЕК від 18 жовтня 2017 року № 616547 ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи загального захворювання (а.с.67).

Згідно з довідкою Департаменту соціального захисту населення Кіровоградської обласної державної адміністрації від 29 січня 2014 року №03-03/22/539 піклувальником над відповідачем є адміністрація Веселокутського психоневрологічного інтернату в особі її директора - Бабенка ОСОБА_3 Георгійовича (а.с.99).

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_2 є дієздатною особою, що підтверджується довідкою Веселокутського психоневрологічного інтернату від 01 липня 2019 року №203 та рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 30 червня 2016 року про відмову у визнанні останнього недієздатною особою (а.с.65, 70-76)

30 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 4300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.9-10).

В анкеті-заяві вказано, що позичальник згоден з умовами, що анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір і позичальник ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором станом на 28 лютого 2019 року складає 11240 грн. 23 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту 3009 грн. 03 коп., заборгованість за по процентам за користування кредитом 6319 грн. 76 коп., заборгованість за пенею та комісією - 900 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) 511 грн. 44 коп.(а.с.6-8).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Як передбачено частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 1049 Цивільного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Велика Палата Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 р. вказала, що «Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору», оскільки вважає, що до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (13.11.2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (26 червня 2019 року), тобто, дійсно, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях.

Ухвалюючи рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, пені та штрафів, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачем не доведено, досягнення згоди між сторонами щодо розміру відсотків за користування кредитом, пені, комісії та штрафу, тому вимога банку про стягнення зазначених складових заборгованості не підлягає задоволенню.

Згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» вказувало, що, підписавши Заяву-анкету, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, позичальник був ознайомлений з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку».

Враховуючи те, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з наданими позивачем до справи Умовами та правилами надання банківських послуг та Витягом з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» відповідач був ознайомлений і погодився на їх умови, або, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили вказані умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів), комісій у зазначених розмірах, в іншій частині позовних вимог судом відмовлено обгрунтовано.

Отже відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_2 АТ КБ «ПриватБанк» дотримано вимоги, передбачені ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

З огляду на викладене вище апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності вимог банку про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, пені та штрафів.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків рішення в оскаржуваній частині, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення обґрунтувань заявлених вимог, які вказані у позовній заяві позивача, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 31 липня 2019 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді О.Л. Дуковський

О.А. Письменний