ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/3665/19
Провадження № 22-ц/4820/1730/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Янчук Т.О.

секретар - Чебан О.М.,

з участю представника ОСОБА_1 - адвоката Рожика Є.М.,

ОСОБА_2 та його представника - адвоката Шкраби В.П..

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 липня 2019 року, суддя Чевилюк З.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

встановив:

В лютому 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Страхової компанії «ПЗУ Україна», ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди внаслідок ДТП.

В обґрунтування доводів позивач зазначив, що 28.10.2017 року ОСОБА_2 під час керування автомобілем ВАЗ - 21061, державний номерний знак НОМЕР_1 , допустив наїзд на нього в м. Хмельницькому, в напрямку по вул. Профспілковій, неподалік будинку №27 по вул. Вінницьке шосе, коли він перетинав проїжджу частину дороги по пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля. Внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження середнього ступеня важкості, у зв`язку з чим йому присвоєно другу групу інвалідності з діагнозом загальне захворювання з ураженням опорно-рухового апарату. В результаті ДТП він поніс витрати на лікування в сумі 31865,66 грн., з яких 11500 грн. компенсовано відповідачем ОСОБА_2

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована ПАТ «СК «ПЗУ Україна», тому витрати на лікування в сумі 20365,66 грн. та шкода, пов`язана зі стійкою втратою працездатності внаслідок присвоєння йому другої групи інвалідності в сумі 57600 грн. підлягає стягненню з відповідача ПАТ «СК «ПЗУ Україна».

Крім того, внаслідок ДТП йому була спричинена моральна шкода, яка полягає у фізичному болі внаслідок травм та перенесених операціях. Він більше року позбавлений можливості нормально жити, працювати, проводити дозвілля, спілкуватися з оточуючими людьми. Тому він оцінив завдану моральну шкоду в розмірі 200000 грн., з яких 4473,28 грн. просив стягнути з ПАТ «СК «ПЗУ Україна», а 195526,72 грн. з ОСОБА_2 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 липня 2019 року та ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01.08.2019 року про виправлення описки в резолютивній частині рішення позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 45526,72 грн. на відшкодування моральної шкоди завданої ДТП. Стягнуто з ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 4473,28 грн. на відшкодування моральної шкоди та 77965,66 грн. на відшкодування матеріальної шкоди завданої ДТП. Стягнуто на користь держави судовий збір з ОСОБА_2 у розмірі 768,40 грн. та стягнуто на користь держави судовий збір з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» у розмірі 1921 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29.07.2019 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, змінити та визначити судом менший розмір моральної шкоди.

На обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Суд не дав належної оцінки доказам у справі, які не дають підстав для висновку про заподіяння позивачу моральних страждань у визначеному судом розмірі. Не було враховано обставини, внаслідок яких сталася ДТП, його вини у вчиненні ДТП а також грубої необережності самого позивача, внаслідок чого той отримав травми.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в частині часткового задоволення стягнення моральної шкоди змінити та позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди в сумі 200000 грн. задовольнити в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд допустив порушення норм матеріального і процесуального права, неповно встановив обставини справи та не врахував об`єм душевних страждань та мук, які пережив та продовжує він переживати внаслідок ДТП.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ОСОБА_2 просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди. У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні апелянти підтримали подані ними апеляційні скарги, проти апеляційних скарг один одного заперечили.

Заслухавши пояснення учасників справи та перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив обставини справи, його висновки відповідають вимогам матеріального та процесуального права, тому підстав для задоволення апеляційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не вбачається.

Судом встановлено, що 28.10.2017 року ОСОБА_2 під час керування автомобілем ВАЗ - 21061, державний номерний знак НОМЕР_1 допустив наїзд на ОСОБА_1 в м. Хмельницькому в напрямку по вул. Профспілковій, неподалік будинку №27 по вул. Вінницьке шосе, коли останній перетинав проїжджу частину дороги по пішохідному переході зліва направо відносно напрямку руху автомобіля.

В результаті ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів діафізів (тіл) обох кісток правої гомілки зі зміщенням уламків, закритий перелом тіла правої стегнової кістки зі зміщенням уламків, які за своїми ознаками відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я. Та легкі тілесні ушкодження у вигляді саден шкіри правої кисті, правої половини тім`яної ділянки голови, лівої половини тазу, рани м`яких тканин лівої половини тазу, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, а мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів.

28.10.2017 року ОСОБА_1 звертався за медичною допомогою до Хмельницької обласної лікарні. Встановлено діагноз: струс головного мозку, закритий перелом середньої третини правого стегна із зміщенням, закритий перелом обох кісток середньої третини правої гомілки із зміщенням фрагментів, травматичний шок 2 ступеня. Проведено оперативне втручання.

26.03.2018 року ОСОБА_1 звертався за медичною допомогою до Хмельницької обласної лікарні. Встановлено діагноз: консолідуючий перелом середньої третини діафізу правої стегнової кістки. Злам металевої пластини.

Згідно довідки Хмельницької міжрайонної травматолого - офтольмологічної МСЕК від 14.05.2018 року ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності до 01.06.2019 року.

Внаслідок ДТП ОСОБА_1 поніс витрати та лікування в сумі 31865,66 грн., що підтверджується копіями квитанцій та медичними документами, з яких 11500 грн. компенсовано ОСОБА_2 , що підтверджується матеріалами справи та не заперечується останнім.

Цивільно - правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована в ПАТ «СК «ПЗУ Україна».

Задовольняючи частково позов суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я. Ці обставини призвели до фізичного болю та моральних страждань позивача у зв`язку з каліцтвом, його характером, ступенем втрати працездатності, необхідності докладання зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, налагодження нормального життєвого ритму.

Пунктом 2 частини 2 статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частиною 3 вказаної норми передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, виходив з того, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність володільця такого джерела, а завдана ним моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, при цьому, врахувавши вимоги ч.2 ст. 1193 ЦК України, п. 9 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року, №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», п. 2 постанови Пленуму ВСУ від 27.03.1992 року, №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача 45526,72 грн. моральної шкоди, про стягнення з ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь позивача 4473,28 грн. моральної шкоди та 77965,66 грн. майнової шкоди, врахувавши при цьому суму добровільного відшкодування шкоди відповідачем ОСОБА_2 в розмірі 11500 грн.

Посилання апелянта ОСОБА_3 на те, що при визначенні розміру моральної шкоди, судом не враховану вину ОСОБА_1 у настанні ДТП є необґрунтованим, оскільки звичайна необережність або вина, допущені потерпілим у ДТП не можуть впливати на розмір відшкодування або на звільнення від відшкодування в розумінні вимог статті 1193 ЦК України. Доказів грубої необережності пішохода ОСОБА_1 судом не встановлено, а тому колегія суддів вважає безпідставним твердження відповідача про відсутність правових підстав для стягнення моральної шкоди.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.08.2019 року, справа №712/14046/18.

За вищенаведених підстав слід визнати необґрунтованими також і доводи апеляційної скарги, поданої ОСОБА_1 , оскільки, з урахуванням вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, на підтвердження обставин щодо необхідності збільшення розміру моральної шкоди ним не надано доказів.

Не впливають на законність рішення суду також і інші доводи апеляційних скарг.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04.11.2019 року

Судді Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

Т.О. Янчук