Справа № 478/926/19
Провадження № 22ц/812/1843/19 Головуючий у 1-ї інстанції Сябренко І.П.
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 жовтня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Локтіонової О.В., Колосовського С.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(надалі - АТ КБ «ПриватБанк»)

на заочне рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 серпня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Сябренко І.П. в смт. Казанка Миколаївської області о 9 годині 50 хвилині зі складанням його повного тексту, по справі

за позовом

АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 39 892 грн. 44 коп. заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що позичальник ОСОБА_1 в порушення умов укладеного з нею 11 червня 2015 року договору кредитування з використанням кредитки «Універсальна» у встановлені строки не погашає суму основного кредиту і проценти за користування кредитом, а тому банк має право вимагати повернення кредитних коштів з урахуванням пені і штрафних санкцій.

Відзиву на позовну заяву відповідачем не надано.

Заочним рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 серпня 2019 року позов задоволено частково, ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 398 грн. 36 коп. заборгованості за тілом кредиту, що виникла станом на 30 квітня 2019 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з відсутністю письмового підтвердження узгодження сторонами кредитних зобов`язань підстав для нарахування процентів за користування кредитом і штрафних санкцій за прострочене зобов`язання немає, а з урахуванням отриманих позичальником коштів та здійснених нею погашень борг за наданим тілом кредиту складає 398 грн. 36 коп..

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його змінити в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом в розмірі 32 718 грн. 25 коп., задовольнивши такі його вимоги.

На думку представника позивача висновок суду про те, що сторони не узгодили процентну ставку за користування наданим банком кредитом ґрунтується на припущеннях.

В іншій частині рішення суду банком не оскаржено.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 21 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 червня 2015 року відповідачем ОСОБА_1 підписана анкета-заява про приєднання до надання ПАТ КБ «ПриватБанк» банківських послуг з використанням кредитної картки «Універсальна», у якій не зазначено жодної суттєвої умови, як то: розмір кредитного ліміту, процентів, штрафних санкцій (а.с.57).

В той же час за випискою з особового рахунку позичальнику ОСОБА_1 були надані одноразово кредитні кошти у розмірі кредитного ліміту в сумі 500,00 грн., з кінцевим терміном їх повернення, що відповідає строку дії платіжної картки до березня 2018 року (а.с.57-60, 8-31).

Відтак, за наведених обставин, договір, укладений між сторонами повинен був складатися, зокрема, із анкети-заяви позичальника щодо приєднання, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою.

Разом з тим, позичальником ОСОБА_1 підписана тільки анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, але не узгоджено з банком інші складові договору про надання банківських послуг, так як «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» нею не підписані (а.с.6-31, 57).

Таким чином відповідачем надана лише згода на те, що вона зобов`язується знайомитися з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті.

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозуміли усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші.

Відтак, положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

Тому банком до матеріалів справи наданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.8-31), та Тарифи з обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.7), які повинні бути невід`ємною складовою договору приєднання, але вони позичальником не підписані та відсутні дані про його ознайомлення з їх змістом на час складання анкети-заяви.

Незважаючи на такі обставини, банком розрахована заборгованість відповідача за тілом кредиту, процентами та штрафними санкціями, яка станом на 30 квітня 2019 року, на його думку склала загальну суму боргу в 39 892 грн. 44коп., в тому числі: 398 грн. 63 коп.- заборгованості за тілом кредиту, 32 718 грн. 25 коп. відсотків за користування кредитом, 4 400 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також 500 грн. 00 коп. фіксованої частини штрафу і 1 875 грн. 83 коп. процентної складової штрафу.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться .

За частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до частини 1 статті 1056? ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку (частина 3 статті 1056? ЦК України).

В разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати проценту ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором (частина 4 статті 1056? ЦК України), про що кредитодавець зобов`язаний повідомити позичальника.

Між тим, у заяві позичальника від 11 червня 2015 року процентна ставка не зазначена.

Відсутні у матеріалах справи і підтвердження щодо належного повідомлення та ознайомлення відповідача у будь-якій спосіб про застосування банком в односторонньому порядку процентної ставки в 43,2% річних.

За такого та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами і штрафних санкцій, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 та є підставою для застосування до правовідносин, що виникли між учасниками даної цивільної справи.

Тому, з урахуванням вищенаведеної правової позиції ВП ВС судом першої інстанції зроблено вірний висновок про відсутність підстав для розрахунку та стягнення заборгованості з урахуванням процентів за користування кредитом, а також вірно оцінені ті обставини, що позичальник під час підписання анкети, у якій відсутні усі складові кредитного договору, не ознайомлена з Тарифами банка.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за пенею, комісією та штрафами позивачем не оскаржено, і тому не переглядається судом апеляційної інстанції.

Посилання представника позивача про можливість стягнення з позичальника процентів у відповідності до частини 1 статті 1048 ЦК України на рівні облікової ставки НБУ, є безпідставними, так як судом першої інстанції справа розглянута виключно в межах заявлених позовних вимог, які банк обґрунтовував наявністю укладеного між сторонами договору, і тому у нього (суду) не було підстав для виходу за межі заявлених позивачем вимог, оскільки кожний учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд (частина 3 статті 13 ЦПК України). Не має таких підстав і у суду апеляційної інстанції, якій не приймає і не розглядає позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду у суді першої інстанції ( частина 6 статті 367 ЦПК України).

За такого, підстав для скасування чи зміни судового рішення в частині, в якій його було оскаржено колегія суддів не вбачає.

Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 серпня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський

О.В. Локтіонова