справа № 361/4904/18
провадження № 2/361/644/19
18 квітня 2019 року м. Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретаря Срібної Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Броварської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав,
У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву, у якій просили суд розглянути справу без їх участі, позов підтримують, просили суд його задовольнити. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечували.
Відповідач ОСОБА_2 повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов і заяву про розгляд справи за його відсутності він не подавав.
Представник третьої особи Органу опіки та піклування Броварської міської ради Київської області Сундук Л.І. у судове засідання теж не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримує, оскільки це відповідає інтересам дитини.
За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.
Суд встановив, що з 21 грудня 2007 року сторони: позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_3 , про що 27 березня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у місті Києві зроблено актовий запис за № 849, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 та свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_2 .
Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2015 року шлюб між сторонами розірвано, 05 лютого 2016 року судом винесено додаткове рішення, яким відновлено позивачу її дошлюбне прізвище " ОСОБА_1 ".
Після розірвання шлюбу малолітній син сторін ОСОБА_3 проживає з матір`ю.
Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2016 року з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 стягнуто аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки його заробітку (доходу), починаючи з 05 серпня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.
Постановою державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 17 лютого 2018 року відповідачу ОСОБА_2 встановлено тимчасові обмеження у праві виїзду за межі України та у праві керування транспортними засобами до погашення ним заборгованості по сплаті аліментів на дитину.
Із висновку Органу опіки та піклування Броварської міської ради Київської області (далі - Орган опіки та піклування) від 09 жовтня 2018 року за № 1-18/1012 видно, що малолітній син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає у квартирі АДРЕСА_1 разом із матір`ю ОСОБА_1 і вітчимом ОСОБА_8 , про що свідчить акт обстеження житлово-побутових умов від 14 серпня 2018 року, складений депутатом Броварської міської ради Київської області. Згідно із актом обстеження умов проживання від 01 жовтня 2018 року № 317, складеним спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї Броварської міської ради Київської області, позивачем ОСОБА_1 створені належні умови для забезпечення розвитку дитини, син забезпечений одягом, взуттям, продуктами харчування. Відповідно до характеристики Броварської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 9 від 10 серпня 2018 року ОСОБА_3 навчається у вказаній школі з першого класу, мати дитини уважно стежить та допомагає синові у навчанні, завжди відвідує батьківські збори. Батько дитини ОСОБА_2 участі у вихованні та навчанні сина не приймає, батьківські збори не відвідує, у школі він не з`являється. Згідно із протоколом бесіди спеціаліста служби у справах дітей та сім`ї з малолітнім ОСОБА_3 від 28 серпня 2018 року, дитина має стійкий емоційний зв`язок з матір`ю, почуває себе поряд з нею у безпеці. На запитання про біологічного батька, ОСОБА_3 розповів, що бачив його останній раз декілька років тому, батько йому не телефонує, з ним не зустрічається. Дитина ознайомлена з намірами матері щодо позбавлення його батька батьківських прав, проти цього він не заперечує.
Виходячи з наведених вище обставин, Орган опіки та піклування Броварської міської ради Київської області вважає доцільним позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що від виконання своїх батьківських обов`язків відповідач ухиляється.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
У ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-III встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
За змістом ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Пленум Верховного Суду України в абз. 2 п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
У ст. 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
За змістом із ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 від своїх виконання батьківських обов`язків відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухиляється, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", ч. 2 ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.
Згідно із ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на малолітнього сина ОСОБА_3 позивачем ОСОБА_1 до суду не заявлено, оскільки питання стягнення аліментів на дитину вирішено заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2016 року у цивільній справі № 361/4481/16-ц, яким з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на дочку в розмірі ј частки його заробітку (доходу).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 89, 223, 259, 263 - 265, 280, 284 ЦПК України, суд
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження № 849, зроблений 27 березня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у місті Києві.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом двадцяти днів з дня вручення йому копії цього рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивачем апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Дутчак І. М.