ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3216/19 Справа № 214/4871/18 Суддя у 1-й інстанції - Гринь Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

відповідач- ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку, спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на заочне рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2018 року, ухваленого суддею Гринем Н.Г. в м.Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 16 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зверну лилися до суду з позовом до ОСОБА_5 , третя особа - Відділ реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що вони мешкають в квартирі АДРЕСА_1 , сплачують комунальні послуги. Відповідач по справі у вищевказаній квартирі не мешкає з серпня 2011 року по теперішній час, та не приймає участь в оплаті комунальних послуг. Тому вони вимушені звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа,- Відділ реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушують питання про його скасування та ухвалення нового, яким у повному обсязі задовольнити їх позовні вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач ОСОБА_1 не погоджується із висновком суду щодо відсутності правових підстав для проживання позивачів у неприватизованій квартирі АДРЕСА_1 , та відсутність порушень відповідачем ОСОБА_5 права користування квартирою позивачами.

При цьому, ОСОБА_1 вказує на те, що в спірній квартирі вона проживає і зареєстрована з 1998 року, оскільки перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_5 з 19 січня 1996 року, а відповідач зареєстрований в квартирі з 1992 року. Раніше квартиронаймачем цієї квартири з 1963 року була ОСОБА_6 , бабуся відповідача, остання померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , попередньо, зареєструвавши в квартирі онука 30.07.1992 року.

Апелянт зазначає, що вона не має можливості без письмової згоди та паспорту колишнього чоловіка ОСОБА_5 зареєструватися квартиронаймачем цього житла на переоформити на себе особистий рахунок для сплати комунальних платежів та оформити субсидію, оскільки відповідач чотири роки мешкає в Криму, отримав російський паспорт, і рішенням Ялтинського міського суду шлюб між ними був розірваний. 12 червня 2018 року рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу їх шлюб також було розірвано. Після народження їх спільних дітей, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 відповідач зареєстрував їх за місцем проживання батьків.

ОСОБА_1 зауважує, що з серпня 2011 року, позивач не мешкає в квартирі, комунальні платежі не сплачує, а вона, як пенсіонер за віком отримує мінімальну пенсію і не має можливості сплачувати комунальні послуги за реєстрацію відповідача.

Позивач ОСОБА_3 вказує на те, що він знаходиться на військовій службі, має вагітну дружину, яку не може зареєструвати у квартирі де мешкає, так як його мати не може отримати статус квартиронаймача через відсутність батька. Також зазначає, що відповідач має житло та реєстрацію у Криму, і його реєстрація у спірній квартирі порушує його права на користування житлом.

Позивачі вказують, що вони не перешкоджали проживанню відповідача у спірній квартирі, від добровільно пішов із сім`ї і ніколи не звертався із позовом до суду про вселення в квартиру, він вивіз з квартири свої особисті речі і частину спільного майна. Визнання відповідача таким, що втратив право користування житловою квартирою, дасть позивачам право зменшити оплату за житлово-комунальні послуги, отримати право на субсидії та визначитися із наступним наймачем квартири для сплати комунальних платежів, тощо. Позивачі вважають, що оскільки відповідач без поважних причин, більше шести місяців не мешкає в квартирі АДРЕСА_1 , то він втратив право користування житловим приміщенням, тому апелянти вважають рішення суду першої інстанції, яким їм відмовлено у задоволенні позовних вимог, незаконним та необґрунтованим.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_8 , які, кожна окремо підтримали доводи апеляційної скарги і просили їх з викладених в апеляційній скарзі підстав задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду в межах заявлених позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно виписки із фінансового особового рахунку № НОМЕР_1 від 05.06.2018 року, виданої «Житлово-експлуатаційною організацією №65» квартиронаймач - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знята з реєстрації 19.09.1995 року за адресою АДРЕСА_2 . Квартира неприватизована. У вказаній квартирі зареєстровані з 12.02.2009 року ОСОБА_10 , з 23.01.2014 р. ОСОБА_3 , з 23.08.2011 р. ОСОБА_5 , з 08.09.1998 р. ОСОБА_1

Згідно з свідоцтва про смерть НОМЕР_2 , ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 23).

Відповідно до довідки КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» №166387 від 08.11.2018 року щодо право власності на нерухоме майно (спірну квартиру) за період з 08.09.1998 р. по 31.12.2012 р. відсутні будь-які дані.

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачам у задоволенні їх позовних вимог, виходив з того, що з наданих позивачами доказів не вбачається на якій саме правовій підставі останні користуються чи мають право володіння житловим приміщення, яким саме чином вони вселились до спірного житлового приміщення, так як реєстрація позивачів була проведена вже після смерті наймача ОСОБА_9 , та якими саме діями відповідача, порушуються їх право володіння, а питання про їх витребування у встановленому законом порядку перед судом не порушувалось.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

За вимогами ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За змістом статтей 71 , 72 ЖК Української РСР наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору - судом.

Як роз`яснено у п.п.10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату особою права на користування жилим приміщенням, з`ясуванню підлягають термін відсутності особи у житловому приміщенні та поважність причин такої відсутності.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).

При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності, та враховувати принцип пропорційності втручання у право на повагу до житла, гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції про права людини 1950 року.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не додержався наведених вище норм закону.

Апеляційним переглядом встановлено, що позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_5 з 19 січня 1996 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб (а.с.12).

Також, матеріалами справи встановлено, що позивач і відповідач від шлюбу мають двох повнолітніх синів: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджено копіями паспортів (а.с.6-7).

Копіями паспортів позивачів і відповідача встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 , з 08.09.1998 року, відповідач ОСОБА_5 , з 30.07.1992 року, позивач ОСОБА_5 , з 23.08.2011 року, позивач ОСОБА_3 , з 23.01.2014 року, також в квартирі зареєстрований позивач ОСОБА_10 , син позивачки від першого шлюбу, з 12.02.2009 року (а.с.5-11).

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано (а.с.14-15).

Випискою із фінансового особового рахунку № НОМЕР_1 від 05.06.2018 року, виданої «Житлово-експлуатаційною організацією №65» встановлено, що квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 була - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка знята з реєстрації 19.09.1995, що у цій квартирі зареєстровані, з 12.02.2009 року - ОСОБА_10 , з 23.01.2014 р.- ОСОБА_3 , з 23.08.2011 р.- ОСОБА_5 , з 08.09.1998 р.- ОСОБА_1 (а.с.18)

Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , що була квартиронаймачемем спірної квартири, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 23).

Відповідач ОСОБА_5 , як встановлено його копією паспорта у спірному житлі зареєстрований 30 липня 1992 року, до смерті його бабусі ОСОБА_6 , тоді, як позивач ОСОБА_1 як дружина відповідача була зареєстрована в квартирі після смерті квартиронаймача ОСОБА_6 і після реєстрації шлюбу (1996р.) - у вересні 1998 року, а діти Чігріних були зареєстровані, пізніше, ОСОБА_5 , з 23.08.2011 р., а ОСОБА_3 , з 23.01.2014 р., син позивачки від першого шлюбу ОСОБА_10 зареєструвався у лютому 2009 року.

Довідкою КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» №166387 від 08.11.2018 року встановлено, щодо права власності на нерухоме майно (спірну квартиру) за період з 08.09.1998 р. по 31.12.2012 р. відсутні будь-які дані, тобто квартира не приватизована.

З акту від 08.06.2018 року, складеного майстром дільниці №6/27 ТОВ «Житлосервіс-КР» Биковою Н.Г. в присутності мешканців будинку АДРЕСА_3 та підписаного начальником ОСОБА_13 вбачається, що відповідач ОСОБА_5 з серпня місяця 2011 року не проживає за місцем своєї реєстрації (а.с.21).

З довідки №48.5/2-4542 від 09 червня 2018 року, виданої Саксаганським відділенням поліції Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області видно, що позивачка ОСОБА_1 зверталася до поліції із заявою стосовно розшуку свого чоловіка ОСОБА_5 , з яким вона втратила зв`язок у 2011 році, місцезнаходження розшукуваного не встановлено (а.с.22).

Також, матеріалами справи встановлено, що платник ОСОБА_1 здійснювала оплату комунальних платежів за спірну квартиру (а.с.19-20).

З рішення Ялтинського міського суду Республіки Крим від 12 жовтня 2016 року, доданого позивачем до апеляційної скарги, видно, що цим рішенням було розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_14 , зареєстрований 19 січня 1996 року (а.с.68). Зокрема із рішення вбачається, що, як на підставу розірвання шлюбу з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 посилався на те, що з липня 2011 року сторони припинили шлюбні відносини, оскільки позивач переїхав на постійне місце проживання до Криму, отримав Російське громадянство, а відповідачка залишилася жити на Україні (а.с.68).

З копії Російського паспорта 39 14 943443 виданого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 -13 лютого 2016 року, видно, що відповідач, з 01 березня 2016 року зареєстрований: АДРЕСА_5 (а.с.70-71).

Наведені вище обставини підтверджують доводи позивачів про те, що відповідач ОСОБА_5 , з 2011 року і по теперішній час не мешкає за місцем своєї реєстрації, тобто більше 8-ми років, оскільки він добровільно переїхав до іншого міста, отримав Російське громадянство, розірвав із відповідачкою шлюб та зареєструвався за іншою адресою.

Отже, наведені фактичні дані, свідчать про обрання стороною відповідача іншого постійного місця проживання, у зв`язку із чим він втративправо користування спірнимжилим приміщенням.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивачами надано належні і допустимі докази того, що відповідач, без поважних причин відсутній понад шість місяців у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 , - позовні вимоги підлягають задоволенню.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

На підставі наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не дослідив усі докази та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для визнання відповідача ОСОБА_5 такими, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим рішення суду відповідно до норм ст.376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог позивачів у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , задовольнити.

Скасувати заочне рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2018 року та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа,- Відділ реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати відповідача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 таким, що втратив право користування житловою квартирою АДРЕСА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст судового рішення складено 24 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: