Справа № 453/443/19 Головуючий у 1 інстанції: Микитин В.Я.
Провадження № 22-ц/811/2630/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Бойко С.М., Левика Я.А.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у місті Львові апеляційну скаргу Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 21 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 16.04.2019 звернулася у суд з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.06.2018 до 29.01.2019 у розмірі 102 859,12 грн.

Позов обґрунтувано тим, що з 02.01.2015 по 19.06.2017 позивач працювала в Інституті підготовки кадрів державної служби зайнятості України на посаді професора. 19.06.2017 позивач звільнена з роботи відповідно до наказу № 102-к від 19.06.2017 згідно з п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП у зв`язку із закінченням строку дії контракту. Цього ж дня позивач отримала на руки трудову книжку. 30.06.2017 позивач отримала кошти на свою зарплатну картку без нарахування компенсації за спірних 5 календарних днів. Незважаючи на те, що позивач після звільнення з роботи декілька разів контактувала із представниками відповідача та вказувала на помилковість розрахунку, перерахунок компенсації за невикористані щорічні основні відпустки відповідач позивачу так і не здійснив. Тому 08.11.2017 позивач звернулася до Сколівського районного суду Львівської області з позовом до Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 04.06.2018 рішенням Сколівського районного суду Львівської області у справі № 453/1200/17, яке було залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 15.01.2019, позов задоволено, стягнуто з Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні відпустки за період 02.01.2017 по 19.06.2017 у сумі 2 569,50 грн та середній заробіток за час затримки з остаточним розрахунком у сумі 149 895, 20 грн за період з 19.06.2017 по 04.06.2018 (дата ухвалення рішення). Ухвалою Верховного Суду від 26.02.2019 відмовлено у відкритті касаційного провадження. Рішенням Сколівського районного суду Львівської області у справі № 453/1200/17 у частині виплати компенсації за дні невикористаної відпустки було виконано лише 30.01.2019, відтак остаточний розрахунок при звільненні з позивачем було проведено саме 30.01.2019. Крім того, зазначає про те, що середній заробіток стягнуто по 05.06.2018, а днем розрахунку є 30.01.2019, тому за період з 05.06.2018 до 29.01.2019 розмір середнього заробітку позивача підлягає стягненню з відповідача.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 21 червня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.06.2018 до 29.01.2019 включно у розмірі 102 859 грн.12 коп.

Стягнуто з Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України на користь держави судовий збір у розмірі 1 028 грн. 59 коп.

Рішення суду оскаржив Інститут підготовки кадрів державної служби зайнятості України.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення про стягнення на користь позивачки компенсації за невикористані дні відпустки та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, але не зазначив, що ця сума визначена з врахуванням обов`язкових платежів та зборів. Вказує, що суд першої інстанції не врахував, що рішення Сколівського районного суду Львівської області від 04 червня 2018 року у справі № 453/200/17 в частині виплати заробітної плати добровільно виконано відповідачем 30.01.2019. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, а у разі часткового задоволення апеляційної скарги змінити рішення та зменшити розмір стягнутого з відповідача середнього заробітку до 82 801,59 грн.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, рішення суду без змін. Просить також розгляд справи провести з викликом сторін. Проте колегія суддів відхиляє вказане клопотання відповідно до ч. 6 ст. 279 ЦПК України,оскільки, перевіривши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Судом установлено, що рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 04.06.2018 у цивльній справі № 453/1200/17, яке було залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 15.01.2019, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, стягнуто з Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні відпустки за період 02.01.2017 по 19.06.2017 у сумі 2 569,50 грн та середній заробіток за час затримки з остаточним розрахунком у сумі 149 895, 20 грн за період з 19.06.2017 по 04.06.2018 (дата ухвалення рішення). Ухвалою Верховного Суду від 26.02.2019 відмовлено у відкритті касаційного провадження у цій справі.

Судом також установлено, що рішення Сколівського районного суду Львівської області від 04.06.2018 у вищевказаній справі у частині виплати компенсації за дні невикористаної відпустки, а саме у частині виплати 2 569 грн 50 коп., добровільно виконано відповідачем 30.01.2019.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

При цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно виходив з того, що рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 04.06.2018 у справі № 453/1200/17 позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто із Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.06.2017 по 04.06.2018, а остаточний розрахунок було здійснено з позивачем лише 30.01.2019, тому період з 05.06.2018 по 29.01.2019 є періодом затримки повного розрахунку при звільненні, за який слід стягнути середній заробіток у розмірі 102 859,12 грн.

Зазначена сума визначена без утримання податку й інших обов`язкових платежів.

При стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд керується постановою Кабінету Міністрів України від 05.02.1995 № 100.

Відповідно до п.3 розділу ІІІ цієї Постанови при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення як середній заробіток за час затримки розрахунку, обраховуються без віднімання сум податків та зборів.

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги про зменшення розміру стягнутого з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 102 859,12 до 82 801 грн (з відрахуванням податків та зборів) є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що період за який застосовується відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, обмежується датою постановлення рішення Сколівським районним судом Львівської області про стягнення спірної сум, у даному випадку 04.06.2018 не обгрунтовані, оскільки положення ст. 117 КЗпП України передбачають виплату працівникові його середнього заробітку по день фактичного розрахунку. Як правильно встановлено судом такий розрахунок проведено відповідачем 30.01.2019, тому саме станом на цю дату здійснюється розрахунок розміру відшкодування відповідно до ст. 117 КЗпП України.

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 102 859, 12 грн, що станом на 01.01.2019 не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн). Тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що дана справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

За таких обставин, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, вірно встановив обставини справи та прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості Українизалишити без задоволення.

РішенняСколівського районного суду Львівської області від 21 червня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 31.10.2019

Головуючий

Судді