КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8752/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,

при секретарі Щербенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошиського району м. Києва», ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Ул`яновської О.В.,-

встановила:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з даним позовом.

Позов обґрунтований тим, що 14 березня 1985 року ОСОБА_6 , на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету будівельно-монтажного тресту №1 в м. Києві, на його сім`ю з трьох осіб: ОСОБА_6 , його дружина ОСОБА_7 , та їх син ОСОБА_1 , в гуртожитку малосімейних відомчого будинку було надано кімнату АДРЕСА_1 .

З 29 березня 1999 року по 12 жовтня 2000 року ОСОБА_1 та ОСОБА_8 перебували у шлюбних відносинах. Подружжя проживало за адресою: АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син ОСОБА_3 , якого з 30 березня 2000 року було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Після розвірвання шлюбу з ОСОБА_8 , позивач ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_1 .

24 листопада 2000 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб.

На даний час в квартирі АДРЕСА_1 проживають позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та донька ОСОБА_2 - ОСОБА_4

Позивачі зазначають, що відповідач ОСОБА_3 постійно проживає в квартирі батьків своєї матері за адресою: АДРЕСА_2 . Спірною квартирою не цікавиться, ніяких дій, намірів вселитися за місцем своєї реєстрації не виявляв. Крім того відповідач не несе ніяких витрат по утриманню спірної квартири, що порушує права позивачів.

На підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України, оскільки ОСОБА_3 не проживає в спірній квартирі більше шести місяців без поважних причин, просили визнати його таким, що втратив право користування квартирою.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року у задоволенні названого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

У судовому засіданні представник позивачів вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечила.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлялись належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

З матеріалів справи вбачається, що Розпорядженням № 366, на підставі рішення адміністрації та профспілкового комітету будівельно-монтажного тресту №1, ОСОБА_6 надано житлову площу за адресою: АДРЕСА_1 . Склад сім`ї: ОСОБА_6 , дружина ОСОБА_7 , син ОСОБА_1

Рішенням міськвиконкому від 13 лютого 1990 року № 149 змінено нумерацію будинків по АДРЕСА_1 з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1.

Відповідно до розпорядження Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації від 25 липня 2002 року № 1215 «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади Святошинського району м. Києва відомчого житлового фонду та службового житла» та наказу комунального підприємства по утриманню житлового господарства Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації від 11 березня 2008 № 19 «Про прийняття в повне господарче відання ЖЕО-805, 806, 810 відомчих житлових будинків від ДП «Будремвестсервіс» фірми «Київінвест», житловий будинок АДРЕСА_1 прийнято в повне господарче відання з 01 березня 2008 року.

Житловий будинок АДРЕСА_1 був прийнятий до комунальної власності територіальної громади Святошинського району м. Києва в статусі «житловий будинок».

Відповідно до свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_7

29 березня 1996 року ОСОБА_1 та ОСОБА_8 уклали шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3

12 жовтня 2000 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 розірвано.

24 листопада 200 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб.

Згідно довідки з місця проживання та реєстрації від 04 жовтня 2016 року у квартирі АДРЕСА_1 є зареєстрованими: ОСОБА_1 наймач, ОСОБА_2 дружина, ОСОБА_3 син, ОСОБА_13 дочка дружини.

Зі свідоцтва про право власності на житло від 05 лютого 1999 року вбачається, що 1/3 квартири АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності належить матері відповідача - ОСОБА_8

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначили, що з часу свого народження ОСОБА_3 проживає зі своєю матір`ю.

Спірною квартирою не цікавиться, ніяких дій та намірів вселитися за місцем своєї реєстрації не виявляв.

Статтею 71 ЖК України встановлено загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

За змістом ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання.

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов'язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст. 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В обґрунтування позовних вимог, позивачами надано акти від 24 жовтня 2016 року, 11 листопада 2016 року, 05 грудня 2016 року, 18 січня 2017 року складені комісією в складі: майстрів ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , РКП ОСОБА_17 про те, що в квартирі АДРЕСА_1 знаходились: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , син власника - ОСОБА_3 на момент перевірки в квартирі був відсутній.

Згідно відповіді директора спеціалізованої школи № 254 від 04 листопада 2016 року, в алфавітній книзі значиться адреса проживання ОСОБА_3 - АДРЕСА_2 .

Згідно відповіді директора торговельно-економічного коледжу від 31 жовтня 2016 року № 380, згідно архівних даних в особовій справі ОСОБА_3 зазначена адреса проживання: АДРЕСА_2 .

У суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 не заперечила, що відповідач не проживає у спірній квартирі, однак реєстрація місця проживання повинна бути збережена, оскільки позивач у майбутньому може там проживати.

Таким чином, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, взявши до уваги пояснення учасників справи, враховуючи вищенаведені вимоги закону, колегія суддів вважає, що відповідач без поважних причин понад шість місяців не проживає за місцем реєстрації.

Протилежний висновок суду є помилковим.

При цьому колегія суддів бере до уваги, що відповідач не робив спроби вселитися у спірну квартиру, до відповідних органів не звертався з приводу відмови позивачів у його вселенні, не надав докази, що не проживання у квартирі обумовлено неправомірними діями позивачів щодо нього, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріальногоправа.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення від 08 квітня 2019 року ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, відтак підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошиського району м. Києва», ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 01 липня 2019 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко