№317/2809/18
№/п 2/317/153/2019

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Громової І.Б.

при секретарі Коваль В.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків нікчемного правочину,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 про застосування наслідків нікчемного правочину та просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 76850 грн. 00 коп. боргу та 105361,35 грн. збитків через інфляцію, а всього 182211 грн. 35 коп., а також судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки та розташованого на земельній ділянці будинку № 22/03/2012 від 22.02.2012 р. (надалі Договір).

Відповідно до п. 1 Договору відповідач повинна була укласти з позивачем договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна у строк до 08.02.2018 р..Проте, після укладення попереднього договору, після настання 08.02.2018 р., зі слів позивача відповідач лише постійно обіцяла укласти договір купівлі-продажу на вказане нерухоме майно з позивачем, постійно усно та в односторонньому порядку відтерміновувала момент укладення договору.

На виконання п. 5 Договору 22.03.2012 р. позивачем було перераховано на банківський рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 76830,00 грн. як завдаток у формі оплати узгодженої ціни предмету Договору.

На звичайній письмовій формі попереднього договору купівлі-продажу зі слів позивача наполягала відповідач нібито з метою економії грошових коштів вона переконувала позивача у недоцільності нотаріального посвідчення попереднього договору. Оскільки позивач є юридично необізнаною людиною, він уклав Договір у письмовій формі без нотаріального посвідчення та відповідно до досягнутих домовленостей з відповідачем сплатив відповідачу грошові кошти в розмірі 76850,00 грн. в якості завдатку, що за своєю природою був авансом.

Відповідач ухиляється від повернення отриманих коштів за Договором, через що позивач змушений звернутися до суду з цим позовом.

Відповідно до чинного законодавства України попередній договір № 22/03/2012 від 22.02.2012 р. є нікчемним правочином, оскільки порушена законодавчо встановлена форма його укладення, а положення, які вказані у Договорі підтверджують лише його недійсність. Саме тому є необхідність у застосування наслідків нікчемності правочину у формі повернення правового стану, який існував до моменту укладання позивачем і відповідачем Договору.

Через укладення між позивачем та відповідачем нікчемного правочину позивач потерпів збитки, які виразились в інфляційних втратах та складають 105361,35 грн.

Представником відповідача у справі 08.05.2019 р. подана заява про застосування строку позовної давності з проханням відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

У судове засідання з`явився позивач ОСОБА_1 , який позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, надавши при цьому пояснення аналогічні тим, що викладені у позові. Додатково пояснив, що він дійсно спочатку мав намір на купівлю будинку. Уклав з ОСОБА_2 попередній договір купівлі-продажу, але йому оформити договір у письмовій формі не у нотаріуса порекомендували юристи. Він перерахував на картковий рахунок гроші ОСОБА_2 Гроші перерахував в повному обсязі договору, але чому він перераховуючи всю суму, тобто фактично роблячи предоплату назвав її завдатком пояснити не зміг. Через деякий час він вирішив, що йому не потрібен будинок з земельною ділянкою, оскільки ОСОБА_2 не виконує попередній договір, та звернувся до ОСОБА_2 з вимогою надати йому розписку про отримання грошей у борг. Розписку було надруковано ним на комп*ютері, а відповідачка її підписала. Пояснити, чому вони оформлювали договір позики без нотаріального посвідчення, також пояснити суду зміг лише своєю правовою необізнаністю. Оскільки договір позики вони все ж таки підписали (надана розписка) позивач вважає, що ним не було пропущено строку позовної давності на звернення до суду, а відповідачка повинна повернути гроші.

Представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Козлов О.Ю. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову у повному обсязі у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Суд, заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

22.03.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у простій письмовій формі укладено попередній договір № 22/03/2012.

Відповідно до п.п. 1, зазначеного Договору ОСОБА_2 зобов`язалась в майбутньому, в строк до 08.02.2013 р., укласти з покупцем ОСОБА_1 , договір купівлі-продажу (основний договір) належних їй земельної ділянки та розташованого на земельній ділянці будинку у нотаріальній формі та на умовах, визначених цим Договором.

За умовами п. 3 Договору об`єктом купівлі-продажу є:

земельна ділянка площею 0,2254 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

житловий будинок загальною площею 80,7 кв.м, житловою площею 30,9 кв.м, який належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування.

У п. 4 Договору сторони визначили, що загальна вартість об`єктів купівлі-продажу становить 76850,00 грн.

За змістом п. 5 Договору в рахунок оплати покупець має надати продавцю завдаток у розмірі 76850,00 грн., тобто 100 % від вартості майна.

22.03.2012 р. ОСОБА_1 за попереднім договором № 22/03/2012 від 22.03.2012 р. сплачено ОСОБА_2 суму у розмірі 76850,00 грн.

Крім того, матеріали справи містять копію розписки від 09.12.2015 р., за змістом якої ОСОБА_2 визнала, що не виконала свої зобов`язання перед ОСОБА_1 за попереднім договором № 22/03/2012 від 22.03.2012 р. та зобов`язується у строк до 01.01.2017 р. повернути суму перерахованого завдатку та додатково сплатити суму у розмірі завдатку грошових коштів з урахуванням інфляції на всю суму з дати невиконання нею зобов`язань, тобто з 08.02.2013 р. і до дати повернення нею всієї суми боргу.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

З представленого попереднього договору вбачається, що грошові кошти у розмірі повної вартості житлового будинку та земельної ділянки були передані відповідачу позивачем як передплата за договором купівлі-продажу.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

У судовому засіданні відповідач пояснила, що не мала наміру продавати будинок та земельну ділянку, а фактично гроші у ОСОБА_1 брала в борг, оскільки знала позивача як працівника банківської установи, їй знадобилися гроші на лікування, а у ОСОБА_1 було бажання купити земельні сільськогосподарські ділянки. ОСОБА_1 , поспілкувавшись з юристом запропонував оформити договір купівлі-продажу на будинок та земельні ділянки, а гроші перераховувалися саме в банківській установі в ОТП банку. Відповідачка зазначила, що гроші в банківській установі на картку вона не отримувала, їх отримував ОСОБА_5 . Оскільки купівля-продаж не відбулася, ОСОБА_5 запропонував написати на нього заповіт, для чого він брав правовстановлюючі документи та їздив до нотаріуса. Частково гроші Тимошенку відповідачка повернула в розмірі близько 7000 гривень, але жодного документу на підтвердження не зберігала. Вона не мала та не має бажання на продаж будинку, оскільки в цьому будинку проживає також її син, а іншого житла її родина не має.

Таким чином, з матеріалів справи не вбачається, що сторони фактично бажали укласти в майбутньому договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки.

Таким чином, суд приходить до висновку, що попередній договір № 22/03/2012 від 22.03.2012 р. не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а сплачені позивачем відповідачу кошти не є ані авансом, ані завдатком.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У відповідності до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд, при вирішенні спору, повинен встановити не тільки, чи відповідає правочин формі та змісту закону, а й з*ясувати, яку правову природу має оспорюваний правочин, чи мали сторони намір на його здійснення.

В своєму позові, в поясненнях, що надавалися в ході розгляду справи, позивачем не було чітко визначено, про який саме правочин йдеться мова, до якого необхідно застосувати наслідки нікчемності.

ВП Верховного суду відзначила, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів.

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Оскільки обставини на які посилався позивач не знайшли свого сутнісного та доказового підтвердження, у задоволенні позову слід відмовити, оскільки природа правовідносин, які склались між сторонами є відмінною від тієї, яка означена позивачем у позові та доводилась під час судового розгляду.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 141, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків нікчемного правочину відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п.п. 15.5 п.п. 15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення буде виготовлений 29 червня 2019 року

Суддя І.Б. Громова