ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/470/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 308010000 Романенко В.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар: Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач квартирно експлуатаційний відділ м. Біла Церква,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа Орган опіки та піклування м. Черкаси,

особа, яка подала апеляційну скаргу представник квартирно експлуатаційного відділу м. Біла Церква - Свириденко В.М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу квартирно експлуатаційного відділу м. Біла Церква на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2017 року у складі судді Романенко В.А.,

в с т а н о в и в :

У січні 2017 року квартирно експлуатаційний відділ м. Біла Церква звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення з житлового приміщення.

В обґрунтування позову зазначав, що житлова будівля за адресою АДРЕСА_1 перебуває на балансі квартирно експлуатаційного відділу м. Біла Церква та використовується, як гуртожиток для проживання військовослужбовців Збройних Сил України та членів сімей.

ОСОБА_1 з 29 вересня 2006 року проживає за адресою АДРЕСА_2 .

Вказує, що у гуртожитках можуть розміщуватись працівники Збройних Сил України на період роботи, за умови відсутності в них місця проживання та інші особи, які прибули у військову частину на визначений термін для виконання службових завдань. На підставі рішення про надання жилого приміщення КЕВ району видає спеціальний ордер на жилу площу в гуртожитку, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення.

ОСОБА_1 не має відношення до Збройних Сил України.

Незаконне утримання ОСОБА_1 кімнати у гуртожитку КЕВ м. Біла Церква не дозволяє забезпечити житловою площею інших осіб Збройних Сил України, які потребують поліпшення житлових умов, чим спричиняється шкода законним інтересам та правам військовослужбовців, які не мають власного житла та перебувають у черзі на поліпшення житлових умов у Черкаському гарнізоні.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд прийняти рішення про виселення ОСОБА_1 , та членів її сім`ї: дочки ОСОБА_2 з житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2017 року до участі в справі було залучено в якості співвідповідача - ОСОБА_3 , від імені якого діє ОСОБА_1 та в якості третьої особи залучено Орган опіки та піклування м. Черкаси.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що підстави для виселення відповідачів відсутні, а позивачем, в свою чергу, не доведено належними та допустимими доказами наявність таких підстав.

У липні 2017 року представник квартирно експлуатаційного відділу м. Біла Церква - Свириденко В.М. подав на вищевказане рішення суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення спору, просить рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована, тим, що судом першої інстанції не досліджено той факт, що кімната у гуртожитку була надана ОСОБА_1 , яка на даний час не має відношення до Збройних Сил України. Ордер, як єдину підставу для вселення, ОСОБА_1 не отримувала, а тому судом помилково зроблені висновки про відсутність підстав для задоволення позову.

Учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Заслухавши учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до залишення без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що відповідно до виписки із протоколу засідання житлової комісії ДП «ЧБМУ» № 27 від 22 лютого 2005 року комісією постановлено виділити кімнату АДРЕСА_3 ОСОБА_1 в складі сім`ї - дві особи: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 донька (а.с. 72).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 28 травня 2008 року внесено відомості про державну реєстрацію нерухомого майна, як державну форму власності, яке перебуває в оперативному управлінні квартирно експлуатаційного відділу м. Черкаси, а саме на комплекс АДРЕСА_4 на підставі рішення Господарського суду Черкаської області від 6 травня 2008 року (а.с.54,85-86).

Згідно витягу із наказу начальника Головного квартирно експлуатаційного управління Збройних Сил України № 130 від 2 вересня 2013 року про організацію розформування квартирно експлуатаційного відділу міста Черкаси Північного територіального квартирно - експлуатаційного управління правонаступником розформованого квартирно експлуатаційного відділу міста Черкаси є квартирно експлуатаційний відділ міста Біла Церква (а.с.74).

Відповідно до довідки квартирно експлуатаційного відділу міста Біла Церква з місця проживання про реєстрацію та склад сім`ї від 29 березня 2016 року № 41, ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_2 проживають та зареєстровані з 15 лютого 2006 року в АДРЕСА_2 та займають житлову площу - 1 кімнату, площею 39, 1 кв.м. (а.с.7).

Відповідно до довідки квартирно експлуатаційного відділу м. Біла Церква № 59 від 4 квітня 2016 року на балансі квартирно експлуатаційного відділу м. Біла Церква станом на 1 січня 2016 року знаходиться будівля по військовому містечку № НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , 222/1 (штаб інв. № 1/20, гуртожиток офіцерів інв. № 1/37, гуртожиток інв. № 1/7, гуртожиток сімейних офіцерів інв. № 1/1.) (а.с.8).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 17 березня 2017 року ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.60).

З довідки квартирно експлуатаційного відділу міста Біла Церква з місця проживання про реєстрацію та склад сім`ї від 20 квітня 2017 року № 40, вбачається, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є сином ОСОБА_1 проживає та зареєстрований з 17 березня 2017 року в АДРЕСА_2 (а.с.52).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 25 квітня 2017 року у ОСОБА_1 в приватній власності перебуває нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_5 (загальна площа 33,5 кв.м., житлова площа 16,8 кв.м., відсоток зносу 27,87 кв.м.). Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину від 11 квітня 2012 року (а.с.56-57).

З листа Департаменту економіки та розвитку № 1553-2 від 9 квітня 2017 року вбачається, що згідно витягу з Реєстру прав власності на об`єкти нерухомого майна будівля по АДРЕСА_4 перебуває у приватній власності, маючи визначений статус нежитлові будівлі та перебуває на бухгалтерському обліку у Білоцерківського квартирно експлуатаційного відділу (а.с.58).

Відповідно до статті 127 ЖК України, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Згідно ч. 2 ст. 128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток.

Відповідно до ст. 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку.

Відповідно до роз`яснення, викладеного в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з`ясовувати, чи є гуртожитком приміщення, яке займає відповідач. Для цього, зокрема, необхідно витребувати дані про те, чи перебуває будинок, в якому розміщено таке приміщення, у віданні позивача; чи побудований він як гуртожиток або спеціально для нього переобладнаний; чи є дозвіл санепідстанції на його заселення як гуртожитку; чи зареєстрований він як гуртожиток у виконкомі районної, міської, районної в місті Ради; чи видавався відповідно до Положення про гуртожиток ордер на зайняття жилої площі в гуртожитку; чи укомплектований будинок (жиле приміщення) меблями, спеціальним устаткуванням, інвентарем, культурно-побутовими предметами, необхідними для проживання, занять і відпочинку громадян, чи є штати для обслуговування гуртожитку, як оплачується проживання і т.п. Судам слід враховувати, що гуртожитками є також спеціально побудовані підприємствами, установами, організаціями жилі будинки для малосімейних, щодо яких адміністрацією, органом громадської організації і профспілковим комітетом до початку будівництва прийнято рішення про їх використання як сімейних гуртожитків і вони зареєстровані у виконкомі як гуртожитки.

З матеріалів даної справи вбачається, що позивачем в обґрунтування своїх доводів про те, що приміщення, з якого він просить виселити відповідачів на підставі вимог ст. 132 ЖК України, в дійсності є гуртожитком, не надано належних та допустимих доказів.

Згідно виписки із протоколу засідання житлової комісії ДП «ЧБМУ» №27 від 22 лютого 2005 року, комісією постановлено виділити кімнату АДРЕСА_3 ОСОБА_1 в складі сім`ї - дві особи: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 донька (а.с. 72).

Однак, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 25 квітня 2017 року вбачається, що спірне приміщення зареєстроване, як комплекс АДРЕСА_4 на підставі рішення Господарського суду Черкаської області від 6 травня 2008 року (а.с.54,85-86).

Проаналізувавши вищевикладене, судова колегія приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів по справі, на підставі яких можливо прийти до висновку, що спірне приміщення, з якого позивач просить виселити відповідачів, являється гуртожитком, немає.

Рішення органу місцевого самоврядування про те, що будинок за адресою АДРЕСА_4 зареєстрований, як гуртожиток в матеріалах справи відсутнє.

Сам факт знаходження приміщення на балансі КЕВ не є безспірною ознакою його цільового призначення, як гуртожитку, а є лише формою бухгалтерського обліку.

Колегія суддів прийшла до висновку, що відповідачка заселялась у вказане приміщення, яке не є гуртожитком та не в порядку, визначеному законом для заселення в гуртожитки, тобто без надання спеціального ордеру, який надається виключно для вселення осіб у гуртожитки та не у зв`язку з її роботою, оскільки у справі відсутні докази того, що вона працювала на підприємствах, установах, організаціях, підпорядкованих Міністерству оборони України .

З огляду на це, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог КЕВ м. Біла Церква оскільки, відсутні підстави для задоволення позову про виселення відповідачки із вказаного приміщення на підставі ст. 132 ЖК України, якою регламентовано порядок виселення лише із тих житлових приміщень, які набули у встановленому законом порядку статусу гуртожитків.

Звертаючись в суд із позовом, позивач посилався на п. 40 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року № 208, який передбачає, що сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за

строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням.

Згідно ч.ч.1,2,3 ст. 132 ЖК України сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням.

Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.

Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Відповідно до п.5.10 Наказу Міністерства оборони України від 30.11.2011 року «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 січня 2012 року за № 24/20337, особа, яка звільнена з військової служби і має вислугу менше ніж 10 років у календарному обчисленні, підлягає виселенню з гуртожитку з усіма членами сім`ї, які з нею проживають, крім випадків, передбачених чинним законодавством. Підлягають виселенню з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення особи, які самоправно зайняли жилу площу, і колишні члени сім`ї військовослужбовця чи працівника, які проживають у ньому після розірвання шлюбу, у двомісячний строк з дня розірвання шлюбу, а також особи, які підпадають під підстави, передбачені статтею 116 Житлового кодексу Української РСР.

Відповідно до п. 5.1 Інструкції, гуртожитки призначені для тимчасового проживання курсантів (слухачів) і військовослужбовців рядового, сержантського, старшинського і офіцерського складу, які проходять військову службу за контрактом і перебувають у шлюбі, під час навчання у військових навчальних закладах Міністерства оборони України або проходження ними військової служби.

Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети житлові будинки, казарми та інші будівлі, які мають бути зареєстровані у виконавчому комітеті сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад або районній державній адміністрації.

У гуртожитках можуть розміщуватися працівники Збройних Сил України на період роботи за умови відсутності в них місця проживання та інші особи, які прибули у військову частину на визначений термін для виконання службових завдань.

Позивач в обґрунтування вимог посилався на те, що відповідачка підлягає виселенню з гуртожитку, з усіма членами сім`ї, без надання іншого жилого приміщення, оскільки тривалий час безпідставно утримує житлову площу, а тому відповідно до вимог ст.132 ЖК України вона разом з донькою ОСОБА_2 підлягає виселенню із житлового приміщення.

Законодавець визначив вичерпний перелік обставин з настанням яких позивач наділений правом ініціювати виселення відповідачів.

Позивачем не доведено обставини щодо порушення відповідачем прав за захистом яких він звернувся до суду і наразі існує потреба у забезпеченні вказаним житловим приміщенням інших осіб.

З довідки Квартирно експлуатаційного відділу міста Біла Церква з місця проживання про реєстрацію та склад сім`ї від 20 квітня 2017 року № 40, вбачається, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є сином ОСОБА_1 проживає та зареєстрований з 17 березня 2017 року в АДРЕСА_2 (а.с52).

Згідно п. 4 ст.311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

ОСОБА_1 разом з донькою проживає у наданому їй житловому приміщенні з 2006 року, тобто на час звернення позивача до суду з вимогою виселення, майже11 років, її малолітній син ОСОБА_3 зареєстрований та проживає тут з 17 березня 2017 року.

Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті (Постанова Верховного Суду від 15 серпня 2018 у справі № 554/4456/17).

Крім того, за змістом пункту другого статті 8 Конвенції втручання у право на повагу до житла «має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною легітимною метою. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 44, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

Позивач не аргументував мету, яку він переслідував, подавши позов про виселення відповідача без надання їй іншого житлового приміщення та співрозмірність такого виселення відповідній меті. А обґрунтування пропорційності виселення Європейський суд з прав людини вважає обов`язковою умовою належного застосування статті 8 Конвенції (див. mutatis mutandis «Dakus v. Ukraine», № 19957/07, § 50-51, ЄСПЛ, від 14 грудня 2017 року).

Відтак, навіть якщо припустити, що позивач діє з метою задоволення інтересів військовослужбовців і членів їх сімей, які згідно з ст. 12 ЗУ «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» мають право бути забезпеченими службовими житловими приміщеннями, а відповідач не має право на користування спірним приміщенням, то пропорційність цій меті виселення відповідачів, без надання іншого житлового приміщення викликає обґрунтовані сумніви.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 25 квітня 2017 року, вбачається, що у ОСОБА_1 в приватній власності перебуває нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_5 , підставою виникнення права власності є свідоцтво про право на спадщину від 11 квітня 2012 року (а.с.56-57).

Однак, також з даної довідки вбачається, що загальна площа квартири становить 33,5 кв.м., з якої житлова площа - 16,8 кв.м., а відсоток зносу квартири - 27,87 кв.м., тобто належного житла та умов для проживання відповідачів в цій квартирі відсутні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, ґрунтуються на неправильному трактуванні норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника квартирно експлуатаційного відділу м. Біла Церква - Свириденка Віталія Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2017 року у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 1 листопада 2019 року.

Судді: Н.І.Гончар

Ю.В.Сіренко

Т.Л. Фетісова: