ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/517/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: на ухвалу Скляренко В. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року м. Черкаси:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач Фетісова Т.Л.

судді Бондаренко С.І., Гончар Н.І.

секретар Попова М.В.

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1 ,

орган виконавчої служби - старший державний виконавець Центрального ВДВС міста Черкаси ГТУЮ в Черкаській області Колос А.О.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.08.2019 повний текст складено 07.08.2019, суддя в суді першої інстанції Скляренко В.М.) у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 про зобов`язання державного виконавця Центрального ВДВС міста Черкаси ГТУЮ в Черкаській області скасувати постанову №23605377 від 26.02.2018 про арешт майна боржника та зобов`язання зняти арешт, накладений на підставі вказаної постанови,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду 15.11.2018 із скаргою, якою просила зобов`язати державного виконавця Центрального ВДВС міста Черкаси ГТУЮ в Черкаській області скасувати постанову №23605377 від 26.02.2018 про арешт майна боржника ОСОБА_1 та зобов`язати зняти арешт з майна, накладений на підставі вказаної постанови.

В обґрунтування вказано на те, що на виконанні у Центральному відділі ДВС міста Черкаси ГТУЮ в Черкаській області перебувало зведене виконавче провадження №38354816 по стягненню заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», ПАТ «Черкаська ТЕЦ». Постановами державних виконавців вказані виконавчі провадження завершені на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», та повернуто виконавчі листи стягувачам. Однак 26.02.2018 Центральним ВДВС міста Черкаси ГТУЮ в Черкаській області винесено постанову про арешт майна боржника у межах суми звернення стягнення, хоча виконавчі провадження закриті.

Ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 02.08.2019 в задоволенні зазначеної скарги відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала 19.09.2019 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на неповне з`ясування обставин у справі, просить ухвалу суду скасувати та задовольнити скаргу скасувавши постанову №23605377 від 26.02.2018 про арешт майна боржника.

В обґрунтування вказано на те, що на даний час відсутні будь-які діючі виконавчі документи щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , а постанова про арешт майна винесена держаним виконавцем з порушенням законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Зазначено, що суд першої інстанції помилково послався на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.07.2014, якою задоволено заяву ТзОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» та замінено стягувача у виконавчих провадженнях №23605241, №38354706, №38349366 з ТОВ «Укрпромбанк» на ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал», оскільки судом не прийнято до уваги того, що вказана ухвала не була прийнята до виконання через пропущені строки пред`явлення виконавчого документа, який був ще й втрачений.

Скаржник також вказує, що судом першої інстанції порушено строки розгляду даної скарги, оскільки вона розглядалась майже 11 місяців, тоді як законом визначено десятиденний строк.

Решта аргументів апеляційної скарги зводяться до викладення незгоди скаржника з винесеною державним виконавцем постановою про накладення арешту на майно боржника.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що на виконанні в Центральному ВДВС міста Черкаси ГТУЮ в Черкаській області перебувало зведене виконавче провадження №38354816 про стягнення з ОСОБА_1 на користь юридичних осіб заборгованості, до складу якого входило три виконавчих провадження.

Виконавче провадження №23605377 з виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси №2-1014 від 21.12.2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укрпромбанк» боргу в сумі 248313,51 грн., у якому постановою старшого державного виконавця Центрального ВДВС міста Черкаси ГТУЮ в Черкаській області від 26.02.2018 виконавчий документ, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернутий стягувачу.

Виконавче провадження №8380839 з виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси №2-1100 від 15.08.2007 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в сумі 8917,92 грн., у якому постановою старшого державного виконавця Центрального ВДВС міста Черкаси ГТУЮ в Черкаській області від 26.02.2018 виконавчий документ, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернутий стягувачу.

Виконавче провадження №53631388 з виконання наказу Придніпровського районного суду м. Черкаси №711/6349/16-ц від 09.09.2016 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Черкаська ТЕЦ» боргу в сумі 19147,01 грн., у якому постановою старшого державного виконавця Центрального ВДВС міста Черкаси ГТУЮ в Черкаській області від 26.02.2018 виконавчий документ, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернутий стягувачу. В подальшому, боржником було погашено заборгованість по даному виконавчому листі в повному обсязі.

Постановою старшого державного виконавця Центрального ВДВС міста Черкаси ГТУЮ в Черкаській області від 26.02.2018 в межах зведеного виконавчого провадження з виконання виконавчих листів Придніпровського районного суду м. Черкаси №2-1100 від 15.08.2007 та №2-1014 від 21.12.2010, судового наказу Придніпровського районного суду м. Черкаси №711/6349/16-ц від 09.09.2016 накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно боржника - ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів 276378,44 грн.

Також судом встановлено, що постановою в.о. начальника Центрального ВДВС міста Черкаси ГТУЮ в Черкаській області від 15.04.2019 скасовано постанову №23605377 від 26.02.2018 про повернення виконавчого документу стягувачу ( ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал») при примусовому виконанні виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси №2-1014 від 21.12.2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укрпромбанк» боргу в сумі 248313,51 грн. та зобов`язано державного виконавця привести виконавче провадження №23605377 у відповідність до законодавства, оскільки ТзОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» не є стороною виконавчого провадження.

З ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.07.2014 вбачається, що судом задоволено заяву ТзОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» про заміну сторони у цивільній справі та у виконавчому провадженні, залучено до участі у справі №2-1014/10 правонаступника позивача - ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» та замінено стягувача у виконавчих провадженнях №23605241, №38354706, №38349366 з ТОВ «Укрпромбанк» на ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал», яке відповідно набуло статусу стягувача у виконавчому провадженні, яке на даний час не завершено.

Такими є фактичні обставини в цій справі. За правове регулювання правовідносин, наявних між сторонами справи, відповідають наступні правові норми.

За вимогами ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Також відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Невід`ємною частиною справедливого судового розгляду та ефективного захисту права на мирне володіння майном є забезпечення державою примусового виконання судового рішення в розумний строк.

Далі, статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частина 1 статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження» покладає на державного виконавця обов`язок вжити передбачених цим законом заходів до примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а пункт перший частини другої цієї ж статті Закону - здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 56 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відтак винесення постанови про арешт майна боржника є обов`язком державного виконавця.

Далі, за пунктом 2 частини 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до частини 3 статті 37 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Мотивуючи свій висновок щодо наявності підстав для скасування оскаржуваної постанови, скаржник посилається на те, що винесено постанови про повернення виконавчих документів стягувачам на підставі пункту 2 частини 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Разом з тим, відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», вказана обставина не є підставою для скасування постанови про арешт майна боржника.

Також, частина 1 статті 40 вказаного закону визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Однак, статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік підстав, з яких виконавче провадження може бути закрито.

Тому, посилання скаржника на те, що виконавчі провадження №23605377 та №8380839 закінчені та мають бути закриті є безпідставними та не відповідають вимогам законодавства.

Далі, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Згідно ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що державний виконавець діяв в межах, наданих чинним на той момент законом України «Про виконавче провадження», повноважень.

Матеріали справи не містять відомостей щодо виконання рішень суду, на підставі яких було видано виконавчі листи №2-1014 від 21.12.2010 та №2-1100 від 15.08.2007. Арешт за даними виконавчими листами накладався державним виконавцем з ціллю звернення стягнення на майно для виконання рішень суду. Підстави для зняття арешту відсутні також з тих підстав, що рішення суду остаточно виконані не були, а повернення виконавчого листа через те, що майно, на яке можна звернути стягнення, не було знайдене, не є безумовною підставою для зняття арешту.

Таким чином, суд першої інстанції вірно дійшов висновку стосовно відсутності підстав для задоволення позову внаслідок необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 стосовно зняття арешту з майна, оскільки матеріалами справи не підтверджуються доводи, викладені скаржником в позовній заяві стосовно того, що судом не враховано, що виконавчі листи було повернуто стягувачам, а отже арешт на майно мав бути скасований в зв`язку з закінченням виконавчого провадження, не заслуговують на увагу з вищенаведених підстав.

Твердження скаржника про неправомірне посилання суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.07.2014 не заслуговують на увагу, оскільки обставини встановлені рішенням суд у цивільній справ, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню.

Апеляційний суд також відхиляє доводи скаржника про те, що судом порушено строки розгляду скарги у справі, адже тривалий строк розгляду даної справи обумовлений обсягом поданих сторонами доказів, які досліджувались судом та необхідністю залучення до участі в справі зацікавлених осіб.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду першої інстанції не спростовують і не впливають на їх правильність.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 02.08.2019 про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 про зобов`язання державного виконавця Центрального ВДВС міста Черкаси ГТУЮ в Черкаській області скасувати постанову №23605377 від 26.02.2018 про арешт майна боржника та зобов`язання зняти арешт накладений на підставі вказаної постанови слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 442 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 02.08.2019 у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 про зобов`язання державного виконавця Центрального ВДВС міста Черкаси ГТУЮ в Черкаській області скасувати постанову №23605377 від 26.02.2018 про арешт майна боржника та зобов`язання зняти арешт, накладений на підставі вказаної постанови - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 30.10. 2019.

Суддя-доповідач

Судді