Справа № 456/1980/18 Головуючий у 1 інстанції: Гула Л.В.
Провадження № 22-ц/811/303/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

розглянувши у м. Львові в порядку спрощеного провадження без повідомлення(виклику) учасників справи цивільну справу № 456/1980/18за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - Василькевича Віктора Миколайовича та Товариства з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма «Камаз-Транс-Сервіс» на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 листопада 2018 року ухваленого судом у складі судді Гули Л.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», ТОВ ГФ «Камаз-Транс-Сервіс», третя особа ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 просить стягнути з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» (PZU Україна) на його користь матеріальну шкоду, заподіяну йому внаслідок пошкодження автомобіля марки «Шевролет Авео», в розмірі страхової суми за договором страхування №АІ/8885108, а саме: 50000 грн.; стягнути з ТзОВ «Камаз-Транс-Сервіс» на його користь матеріальну шкоду, заподіяну йому внаслідок пошкодження автомобіля марки «Шевролет Авео», в розмірі 57385,00 грн. та вартість експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 1000 грн., поклавши на відповідачів судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 09.10.2016 на ділянці автодороги «Київ-Чоп», що в селі Гірне Стрийського району Львівської області, відбулося зіткнення між автомобілями марки «Шевролет Авео», р.н. НОМЕР_1 , під його керуванням та автомобілем марки «Рено Меган», р.н. Республіки Польща НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , мотоциклом марки «Ямаха ХТ 600», р.н. Республіки Польща НОМЕР_3 , під керуванням громадянина Республіки Польща ОСОБА_6 . Ще одним учасником ДТП був ОСОБА_7 , який в момент ДТП керував вантажним автомобілем марки «Рено Т 430», р.н. НОМЕР_4 , з напівпричепом «Шмітц», р.н. НОМЕР_5 , на підставі трудового договору з ТзОВ «Камаз-Транс-Сервіс».

Внаслідок ДТП автомобіль марки «Шевролет Авео», р.н. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_6 , отримав значні технічні пошкодження, а він отримав тілесні ушкодження у вигляді забою грудини. Автомобіль «Шевролет Авео» згідно з реєстраційним свідоцтвом на транспортний засіб належить ОСОБА_3 , його дружині, яка в момент ДТП знаходилася разом з ним у салоні автомобіля.

За фактом ДТП в той же день слідчим Стрийського відділу поліції ГУ НП у Львівській області були внесені відомості до ЄРДР за № 0002147 з попередньою кримінально-правовою кваліфікацією правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України.

Зважаючи на висновок судової медичної експертизи № 544 від 21.10.2016, якою встановлено, що отримані ним тілесні ушкодження відносяться до легких, та після проведення необхідних слідчих дій 26.07.2017 року слідчим Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Копію постанови направлено до відповідних органів поліції для вирішення питання про притягнення винуватців ДТП до адміністративної відповідальності.

Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 02.02.2018 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що призвело до ДТП, визнано ОСОБА_7 .

Автомобіль марки «Рено Т 430», р.н. НОМЕР_4 , з напівпричепом «Шмітц», р.н. НОМЕР_5 , якими під час ДТП керував ОСОБА_7 , є забезпеченими транспортними засобами відповідно до договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів №АІ/8885108 від 11.11.2015. Відповідно до цих договорів власником автомобіля марки «Рено Т 430» та напівпричепу «Шмітц», чия відповідальність застрахована в Страховій компанії ПрАТ СК «ПЗУ Україна», є ТзОВ «Камаз-Транс-Сервіс».

Згідно з висновком № 158 експертного автотоварознавчого дослідження від 08.12.2016, складеного судовим експертом Галамай Я .І., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Шевролет Авео» з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 103380,84 грн. Вартість експертизи становить 1000 грн.

Водночас, фактичні витрати, пов`язані з відновленням автомобіля «Шевролет Авео» до попереднього стану, згідно з рахунками № 070-4 від 28.02.2017 та №070-5 від 17.02.2017 становлять 107385,00 грн.

Згідно з договором № АК/4695837 (забезпечений транспортний засіб - автопричеп марки «Шмітц», р.н. НОМЕР_7 ), страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100000 грн.

Згідно з договором № AI/8885108 (забезпечений транспортний засіб - автомобіль марки «Рено Т 430», р.н. НОМЕР_4 ) страхова сума становить 50000 гривень.

Розмір франшизи за обома договорами - 0 грн.

В березні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до СК «ПЗУ Україна» із заявою про виплату їй страхового відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Листом-відповіддю від 23 березня 2018 року СК «ПЗУ Україна» повідомила, що розмір страхового відшкодування за даним страховим випадком становить 50000,00 грн. відповідно до страхової суми, передбаченої страховим полісом №AI/8885108 від 11.11.2015, за яким забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «Рено Т 430», р.н. НОМЕР_4 (тягач в складі автопоїзду, яким керував ОСОБА_7 в момент ДТП). Водночас, ОСОБА_3 було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі п.п. 37.1.4. п. 37.1. ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пропуском однорічного строку на звернення із заявою про страхове відшкодування.

Однак ОСОБА_3 зазначала про те, що лише в лютому місяці 2018 року в судовому порядку було остаточно встановлено особу, винувату в скоєнні ДТП. При цьому остання покликалася на згадане вище рішення Апеляційного суду Рівненської області від 02.02.2018 у справі про адміністративне правопорушення, відтак лише в лютому 2018 року в неї з`явилися достатні правові підстави для звернення до СК «ПЗУ Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування. З цього випливає, що причина пропуску ОСОБА_3 однорічного строку на звернення до страховика із заявою про страхове відшкодування є поважною та такою, що носить об`єктивний стосовно неї характер.

Таким чином, у ОСОБА_3 є достатні правові підстави звернутися за захистом свого порушеного права до суду з позовом до СК «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування.

Відповідно до ст.ст. 386, 395, 396 ЦК правила щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на законній підставі. Таким чином, право на звернення з таким позовом належить і йому ( ОСОБА_1 ), оскільки він керував автомобілем «Шевролет Авео» на підставі документів, визначених Правилами дорожнього руху та в присутності самої потерпілої ОСОБА_3

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 02.02.2018 встановлено, що винуватцем ДТП, відтак, і заподіювачем шкоди внаслідок цієї події, є ОСОБА_7 , який під час ДТП виконував трудові обов`язки за завданням та в інтересах Товариства, з яким він перебував у трудових відносинах.

Таким чином, у позивача виникли достатні правові підстави звернутися до суду з позовом до ТзОВ «Камаз-Транс-Сервіс» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в частині, яка перевищує розмір страхового відшкодування, яке повинно бути виплачено Шеховцовій М.В. відповідно до договору від 11.11.2015 страхування цивільної відповідальності ТзОВ «Камаз-Транс-Сервіс».

Оскаржуваним рішення суду позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма «Камаз-Транс-Сервіс» (33027, м. Рівне, вул. Київська, 64-А, , р/р НОМЕР_8 в ПАТ «Перший інвестиційний Банк», МФО 300506) на користь ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_9 , виданий Галицьким РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 23.02.1999, РНОКПП НОМЕР_10 ) 53380,84 грн. (п`ятдесят три тисячі триста вісімдесят грн. 84 коп.) матеріальної шкоди, 1000 грн. за проведення експертного автотоварознавчого дослідження та 704,80 грн. судового збору.

В решті позову відмовлено.

Рішення оскаржили представник позивача - адвокат Василькевич В.М. та відповідач ТзОВ ГФ «Камаз-Транс-Сервіс».

Представник позивача в апеляційній скарзі просить рішення в частині відмови в позові скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду заподіяну йому внаслідок пошкодження автомобіля марки «Шевролет Авео» в розмірі страхової суми за договором страхування, а саме 50000 грн. Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд дійшов помилкового висновку про те, що позивачем без поважних причин пропущений річний строк звернення до Страхової компанії , не врахувавши положення ст.ст.29,62 Конституції України та ст.33, 221, 280 КУпАП та рішення Констиційного Суду України від 22.11.2010 року, якими закріплено презумпцію невинуватості. Стверджує, що лише 02 лютого 2018 року ОСОБА_7 був визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а відтак позивач не мав правових підстав для звернення з вимогами ні до Товариства відповідального за протиправні дії ОСОБА_7 , ані до страхової компанії. Крім цього, вважає, що до даних правовідносин слід було застосувати вимоги ст.36 Закону №1961-VI, якою встановлено виключення із загального правила, а саме , що перебіг строку зупиняється до дати коли страховику стало відомо про набрання рішенням у справі законної сили, якщо ДТП була предметом розгляду в цивільній, господарській або кримінальній справі. Щодо іншої підстави відмови у позові на яку посилається суд зазначає, що при зверненні власника пошкодженого автомобіля до Страхової компанії для останньої не існувало обставин, які б перешкоджали встановити сам факт ДТП, причини та обставини її настання та розмір заподіяної шкоди, оскільки до заяви був доданий висновок експертного автотоварозначого дослідженя, рішення Апеляційного суду від 02.02.2018 року, відтак покликання суду на положення п.п.37.1.3,37.1 ст.37 Закону на думку апелянта є безпідставним.

Товариство з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма «Камаз -Транс-Сервіс» в апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення в частині задоволення позовних вимог необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права. Звертає увагу, що відповідно до вимог Цивільного кодексу ЦУкраїни шкода завдана кількома особами , відшкодовується кожною з них у частці , завданій нею, однак судом не залучено до справи ОСОБА_5 як фактичного учасника зазначеного ДТП. Крім цього, вважає, що оскілки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ТзОВ «Камаз-Транс-Сервіс» була застрахована у ПрАТ «СК ПЗУ Україна», то обов`язок відшкодувати шкоду позивачу покладається на страхову компанію. Зазначає, що ухвалюючи рішення суд не врахував висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/180006/15-ц в якому вказано, що покладення обов`язку у межах страховоготь відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності . З врахуванням наведеного Велика палата відступила від попередніх висновків, сформованих Верховним судом України, відповідно до яких страховик, потерпілийй має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Враховуючи наведене, просить рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове ірешння,яким в задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача - ТзОВ госпрозрахункова фірма «Камаз-Транс-Сервіс» зазначає, що рішення в частині відмови позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення страхового відшкодування з страхової компанії ухвалене судом без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому просить в цій частині залишити його без змін. Висновок суду про пропуск позивачем однорічного строку без поважних причин, відповідає встановленим обставинам справи. Крім цього, позивач не заперечив, що автомобіль станом на час звернення з заявою про виплату страхового відшкодування відновлений, що не дає можливості страховику встановити факт ДТП, причини та обставини її настання та розмір заподіяної шкоди.

Представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу ТзОВ ГФ «Камаз-Транс-Сервіс» зазначає, що у позивача не було підстав заявляти позов до ОСОБА_5 , оскілки на час його подачі і до сьогодні його винуватість не доведена. Крім того, зазначає, що ст.1190 ЦК на яку посилається відповідач, передбачено солідарну відповідальність перед потерпілим, а тому в позивача відповідно до ч.1 ст.543 ЦК україни виникло право вимагати відшкодування шкоди як від обох учасників ДТП так і від будь-кого з них окремо. Зважаючи на те що винуватість ОСОБА_5 не встановлена судовим рішенням позивач вирішив обмежитися позовом лише до особи винуватість якої встановлена судовим рішенням. Зазначає, що страхова сума покриває лише частину боргу, завданої позивачу, а тому відповідальність за шкоду,яка не охоплена страховою сумою лежить на страхувальнику-заподіювачу шкоди. Просить рішення суду в частині , що стосується задоволення позову залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі становить 19283,75 грн. апеляційна скарга підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.2 ст.247 ЦПК України).

Частинами 4,5 ст.268 ЦПК України встановлено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Судом встановлено такі обставини.

09.10.2016 близько 14:00 год. на автодорозі «Київ-Чоп», що в селі Гірне Стрийського району Львівської області, а саме: 626км+500м, відбулося зіткнення між автомобілями марки «Шевролет Авео», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , автомобілем марки «Рено Меган», р.н. Республіки Польща НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 та мотоциклом марки «Ямаха ХТ 600», р.н. Республіки Польща НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_6 , внаслідок чого транспортні засоби отримали технічні пошкодження, а ОСОБА_1 - тілесні ушкодження у вигляді забою грудини. За даним фактом 09.10.2016 було внесено відомості до ЄРДР за №0002147 за ч. 1 ст. 286 КК України.

Постановою Стрийського відділу поліції ГУ НП у Львівській області від 26.07.2017 кримінальне провадження № 0002147 від 09.10.2016 за ч. 1 ст. 286 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України через відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. Копію постанови направлено за підсудністю для притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_7 , ОСОБА_5 за ст.124 КУпАП /а.с. 7/.

Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 02.02.2018 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрито провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Постанова набрала законної сили /а.с. 8-9/.

ОСОБА_7 працює водієм у ТзОВ «Камаз-Транс-Сервіс» та перебуває з ним у трудових відносинах, що не заперечується сторонами. Відтак дорожньо-транспортна пригода сталася під час виконання водієм ОСОБА_7 своїх трудових обов`язків.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Рено», р.н. НОМЕР_4 , та напівпричепу «Шмітз», р.н. НОМЕР_7 , застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на підставі Договорів (полісів) № АК/4695837 та № АІ/8885108 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів /а.с. 27-28/.

Автомобіль марки «Шевролет Авео», р.н. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_11 /а.с. 32/.

Згідно з висновком № 158 експертного автотоварознавчого дослідження, складеного 08.12.2016 судовим експертом Галамай Я .І., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Шевролет Авео», р.н. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_6 , від виявлених на момент його огляду 24.11.2016 пошкоджень внаслідок ДТП, яка сталася 09.10.2016, в цінах станом на вказану дату огляду становить 103380,84 грн. Ринкова вартість автомобіля «Шевролет Авео», р.н. НОМЕР_1 , станом на 24.11.2016 становить 155213,28 грн. Вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля «Шевролет Авео», р.н. НОМЕР_1 , після його пошкодження в ДТП 09.10.2016 з врахуванням особливостей його стану та пошкоджень, які виявлені на момент огляду 24.11.2016, в цінах станом на час проведення дослідження становить 103380,84 грн./а.с. 10-15/.

Згідно з квитанцією № 1747 від 29.11.2016 вартість експертизи становить 1000,00 грн. /а.с. 33/.

З матеріалів справи встановлено, що 13.03.2018 ОСОБА_1 повідомив ПрАТ СК «ПЗУ Україна» про настання страхового випадку та подав заяву про здійснення страхового відшкодування /а.с. 94-102/.

Згідно з актом огляду транспортного засобу «Шевролет Авео», складеного ПрАТ СК «ПЗУ Україна», станом на дату огляду 13.03.2018 автомобіль відновлено, пошкоджень не виявлено /а.с. 92-93/.

Листом № 2075-31 від 23.03.2018 ПрАТ СК «ПЗУ Україна» відмовило ОСОБА_3 , власнику автомобіля «Шевролет Авео», у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) у зв`язку з пропуском встановленого законом строку для звернення з такою вимогою, оскільки ОСОБА_3 звернулася до страхової компанії із заявою про настання страхового випадку 13.03.2018, подія трапилася 09.10.2016, відтак строк звернення до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» із заявою про страхове відшкодування закінчився 08.10.2017 /а.с. 37/.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині до ПрАТ «ПЗУ Україна», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений річний строк звернення ззаявою про виплату страхового відшкодування, оскільки постановою про закриття кримінального провадження від 26.07.2017 встановлено порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , що стало причиною дорожньо-транспортної пригоди 09.10.2016, а відтак позивач мав можливість звернутися до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, тобто до 08.10.2017 включно.

Крім цього, судом встановлено та не заперечується позивачем, що автомобіль марки автомобіль «Шевролет Авео», р.н. НОМЕР_1 , відновлено та станом на 13.03.2018, дату звернення до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування та дату огляду автомобіля, пошкоджень виявлено не було, що призвело до неможливості ПрАТ СК «ПЗУ Україна» встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання та розмір заподіяної шкоди.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) та главою 82 підрозділу 2 розділу ІІІ ЦК України.

Закон є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

Відповідно до пункту 37.1.4 статті 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону строк є присічним і поновленню не підлягає.

Встановивши, що позивач звернувся до страховика із заявою про страхове відшкодування з пропуском річного строку (дата настання дорожньо-транспортної пригоди - 09 жовтня 2016 року; дата звернення з заявою про виплату страхового відшкодування - 13 березня 2018 року), ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» правомірно відмовило йому у виплаті страхового відшкодування, оскільки у цьому випадку вимога заявлена про відшкодування шкоди майну, а не здоров`ю і річний строк обчислюється з моменту настання події (дорожньо-транспортна пригода), а не з дати встановлення вини особі, яка спричинила ДТП.

Наведе вище спростовує доводи апеляційної скарги позивача щодо неправильного застосування Закону, а також те, що у позивача були відстуні правові підстави для звернення з вимогами до страхової компанії, через відсутність судового рішення про встановлення вини ОСОБА_7 .

Аналіз зазначеної норми Закону свідчить про те, що початок річного строку на подання заяви про відшкодування шкоди заподіяної майну потерпілого розпочинається в момент скоєння ДТП, а не з моменту встановлення вини, особи, що спричинила ДТП.

Зазначене вище узгоджується з висновком Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеним у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 641/8243/14-ц (провадження № 61-10185св18), від 08 лютого 2018 року у справі № 233/6322/15-ц (провадження № 61-1080св18), від 19 грудня 2018 року у справі № 761/8048/16-ц (провадження № 61-8643св18).

При вирішенні позову в цій частині, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 щодо незастосування вимог ст.36 Закону не приймаються до уваги, оскільки вказана норма встановлює обов`язок страховика в разі отримання заяви про відшкодування шкоди, зупинити прийняття рішення щодо виплати чи відмови у виплаті страхового відшкодування, якщо справа розглядається судом. З врахуванням того, що в даному випадку заяву страховик отримав лише 13 березня 2018 року, тобто після ухвалення судового рішення дана норма закону до застосування не підлягає, відтак доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення.

Задовольняючи позов в частині стягнення з ТзОВ ГФ «Камаз-Транс-Сервіс» в розмірі 53380,84 грн. та судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що ДТП сталася під час виконання ОСОБА_7 трудових обов`язків, вина останнього встановлена, страховик відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а відтак відповідач зобов`язаний відшкодувати шкоду завдану його працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків.

Такий виснок суду є обґрунтованим, враховуючи наступне.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 158, складеного 08.12.2016 судовим експертом Галамай Я.І., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Шевролет Авео», р.н. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_6 , від виявлених на момент огляду 24.11.2016 його пошкоджень внаслідок ДТП, яка сталася 09.10.2016, в цінах станом на вказану дату огляду становить 103380,84 грн. Ринкова вартість автомобіля «Шевролет Авео», р.н. НОМЕР_1 , станом на 24.11.2016 становить 155213,28 гривень. Вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля «Шевролет Авео», р.н. НОМЕР_1 , після його пошкодження в ДТП 09.10.2016 з врахуванням особливостей його стану та пошкоджень, які виявлені на момент огляду 24.11.2016, в цінах станом на час проведення дослідження становить 103380,84 грн. /а.с. 10-15/. Вартість експертизи становить 1000,00 грн. /а.с. 33/.

Згідно з п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно з п. 1.6 Методики відновлювальний ремонт є комплексом операцій щодо відновлення справності складових частин в єдине працездатне ціле.

Відповідно до п. 8.1 Методики для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту.

Згідно з п. 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ (С) та величини втрати товарного виду (ВТВ).

Доводи апеляційної скарги ТзОВ ГФ «Камаз-Транс-Сервіс» про те, що обов`язок по відшкодуванню шкоди повинна нести страхова компанія не приймаються до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Судом першої інстанції правильно враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 в справі № 755/18006/15-ц, відповідно до якої відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правововї відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правововї відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В даному випадку обсяг відповідальності страховика обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У п.4 Постанови Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до вимог ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення, суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що доводи апеляційної скарги про незалучення до справи ОСОБА_5 не дають підстав для скасування рішення, оскільки як вбачається з постанови Апеляційного суду Рівненської області від 02 лютого 2018 року дії водія ОСОБА_7 , які полягали у виїзді на смугу зустрічного руху змусили водія ОСОБА_5 , який рухався в зустрічному напрямку різко змінити напрямок та швидкість руху, внаслідок чого автомобіль став некерованим, виїхав на зустрічну смугу та допустив зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_1 . Відтак саме ОСОБА_7 створив аварійну ситуацію, порушивши правила дорожнього руху, що спростовує доводи апелянта ТОВ ГФ «Камаз-Транс-Сервіс» про те, що винуватцем ДТП є і водій ОСОБА_5

Відтак, доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - Василькевича Віктора Миколайовича та Товариства з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма «Камаз-Транс-Сервіс» залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти дні з дня складення повного тексту, в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27 червня 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк