ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2019 року м. Чернівці

Справа № 727/13149/18

Провадження № 22-ц/822/652/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Кулянди М.І., Перепелюк І.Б.

секретар - Скрипка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 квітня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, стягнення заборгованості та пені на заборгованість по несплачених аліментах, головуючий у І-й інстанції - Ярема Л.В.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 у листопаді 2018 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, стягнення заборгованості та пені на заборгованість по несплачених аліментах.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 грудня 2012 року з ОСОБА_3 на її користь на утримання сина ОСОБА_4 та на утримання доньки ОСОБА_5 стягнуті аліменти у розмірі 375 грн на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Діти потребують значно більшого догляду (одяг, шкільне навчання, харчування) та матеріального забезпечення. Дочка Ніка - дитина інвалід, яка потребує додаткових витрат на лікування. Відповідач працездатний, інших осіб на утриманні відповідача немає.

Оскільки на теперішній час відповідач свої зобов`язання зі сплати аліментів не виконує, просила збільшити розмір аліментів, стягуваних з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_4 та доньки ОСОБА_5 з 750 гривень на 1 944 грн на двох дітей. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 додаткові витрати на лікування та реабілітацію дочки ОСОБА_5 у розмірі 1 000 грн. Стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 44 629 гри та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на неповнолітню доньку та сина у розмірі 243 667,26 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 квітня 2019 року позов задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, які стягуються за рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 грудня 2012 року та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі по 972 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття, з подальшою індексацією відповідно до вимог закону.

Відкликано виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 згідно з рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 грудня 2012 року в розмірі 750 грн щомісячно, починаючи з 14 листопада 2012 року і до їхнього повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість по аліментах у розмірі 43 129 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) по аліментам в межах 100 відсотків заборгованості по аліментам у розмірі 43 129 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На зазначене рішення представник позивача ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні додаткових витрат на дочку та стягнення всієї суми пені за сплачені аліменти, та в цій частині задовольнити позовні вимоги повністю.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом неправомірно застосовано ст. 58 Конституції України в контексті змін до ст. 196 СК України, оскільки це ускладнює становище стягувача. Крім того, вважає, що відмова в задоволенні стягнення щомісячно додаткових витрат має бути скасована, оскільки не завжди дані витрати є стабільними, інколи вони є більшими. Позивачем вказано мінімум, який вона повинна забезпечити, а батько дітей взагалі не приймає участі у цих витратах.

На апеляційну скаргу від відповідача чи його представника відзив не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції переглядається лише в частині стягнення додаткових витрат та неустойки (пені) по несплачених аліментах, в іншій частині рішення суду не оскаржується та не переглядається.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено, що вона несе додаткові витрати на лікування та реабілітацію дочки, а відповідач згідно з його матеріальним становищем може сплачувати такі витрати, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину в розмірі 1 000 грн є необґрунтованими. Стягуючи неустойку (пеню) по сплаті аліментів у розмірі 43 129 грн, суд першої інстанції виходив з того, що розмір пені не може перевищувати 100 відсотків заборгованості по сплаті аліментів.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з позивачкою та знаходяться на її повному утриманні.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 грудня 2012 року з ОСОБА_3 на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнуто аліменти на двох дітей в твердій грошовій сумі 750 грн щомісячно до досягнення дітьми повноліття. На підставі рішення суду було видано виконавчий лист.

Згідно з довідкою-розрахунком Новоселицького районного відділу ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області, заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів на утримання дітей станом на 18 вересня 2018 року становить 43 129 грн (а.с. 21-23).

Відповідно до статті 18, частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Частинами другої - третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно із частинами восьмою, дев`ятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Адаптуючи названі міжнародні норми до законодавства України, в Конституції України та статті 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до статті 141 СК України та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з хворобою дитини.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2017 року (справа № 6-1489цс17).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачкою не доведено, що вона несе додаткові витрати на лікування та реабілітацію дочки ОСОБА_7 , а також те, що відповідач згідно з його матеріальним становищем може сплачувати додаткові витрати. Доводами апеляційної скарги в цій частині висновок суду першої інстанції не спростовано.

Законом України від 17 травня 2017 року №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до статті 196 СК України.

Так, частину першу статті 196 СК України викладено в такій редакції: «У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості».

Отже, законодавець, обмеживши розмір пені 100 відсотками від суми заборгованості, фактично визнав, що попереднє правове регулювання, яке допускало непропорційне і нічим не обмежене перевищення суми неустойки (пені) відносно суми заборгованості зі сплати аліментів, не відповідало критерію «якості закону», допускало свавільне втручання у цивільні права особи, що є неприпустимим в розрізі практики Європейського суду з прав людини, і тому було змінене законодавцем.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України та статті 196 СК України, неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак після порушення боржником свого обов`язку неустойка виконує штрафну і компенсаційну функції.

У даному випадку, розмір пені як штрафу, тобто майнової відповідальності боржника за невиконання обов`язку сплатити аліменти, очевидно, є непропорційним, оскільки більше ніж у декілька раз перевищує суму самого несплаченого зобов`язання. Як компенсація - також, безсумнівно, значно перевищує збитки, заподіяні одержувачу аліментів внаслідок неотримання грошових коштів.

Колегія також наголошує, що частиною статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N1-п/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Враховуючи, що правовідносини між сторонами з приводу стягнення з ОСОБА_3 пені за період з вересня 2013 по серпень 2018 роки виникли після того як внесено зміни до статті 196 СК України, то судом першої інстанції правомірно застосовано положення частини першої статті 196 СК України в редакції на момент звернення до суду з позовом.

На підставі наведеного та встановлених обставин, суд першої інстанції правильно виходив із доведеності факту неналежного виконання відповідачем обов`язку зі сплати аліментів на користь позивачки, що є підставою для стягнення з нього пені. Оскільки загальний розмір нарахованої пені перевищує її межі, визначені частини першої статті 196 СК України, то судом вірно визначено до стягнення з відповідача неустойки (пені) в межах наявної заборгованості по аліментах у розмірі 43 129 гривень, що не перевищує 100% заборгованості боржника.

Згідно з частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що належних та допустимих доказів на спростування висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення відповідно до ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи наведене, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І. М. Литвинюк

Судді: М.І. Кулянда

І.Б. Перепелюк