печерський районний суд міста києва
Справа № 758/7569/17-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Остапчук Т.В,

при секретарі Ткаченко Ю.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

представників відповідачів ОСОБА_2 .. ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк», ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи: Товариства з обмеженою відповідальністю «Досконалий друк, дизайн, дистрибуція», ОСОБА_8 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чмирук О.В. про визнання недійсними договорів

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсними договору від 11.03.2015 року про відступлення права вимоги за договором про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії №04КР/77/1473/ЮР від 22.11.2010 року, визнання недійсним договір від 11.03.2015 року про відступлення права вимоги за договором поруки №04П/77/1437/ЮР від 22.11.2010, договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 22.11.2010, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 05.05.2017 р. Посилається на те що договори уступки є договорами факторингу; при уступці фактично відбулася заміна сторони в кредитному договорі, а це заборонено ст.1054 ЦК, оскільки кредитодавцем може бути лише банк, при відчуженні квартири ОСОБА_7 відповідач ОСОБА_6 порушив процедуру повідомлення позивача як іпотекодавця.В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, в подальшому просив розглядати в відсутність.

Представник відповідача ПАТ «Фортуна -банк» в судове засідання не з`явився, надав відзив (а.с.112-113)

Представники відповідача ОСОБА_6.. ОСОБА_7. проти позову заперечували , надали відзиви. Вказували що в момент укладення оспорюваного договору уступки для позивача жодних додаткових додаткових юридичних наслідків не виникло, обсяг його відповідальності як поручителя і іпотекодавця не збільшився. Позивач при цьому не обґрунтував, в чому конкретно полягає порушення його прав , оскільки договір іпотеки, за яким він як майновий поручитель взяв на себе зобов`язання нести відповідальність в межах вартості предмета іпотеки,є дійсним і позивачем не оспорював , жодні права та інтереси позивача як поручителя (по договору поруки із банком) та як іпотекодавця (по договору іпотеки) внаслідок переуступки прав вимоги на користь ОСОБА_6 порушені не були. А недоведеність факту порушення прав та інтересів позивача внаслідок укладення оспорюваних договорів виключає можливість надання судового захисту у вигляді задоволення позову і застосування відповідного способу захисту прав позивача.

3-ті особи в судове засідання не з"явились , про час розгляду повідомлені судом.

27.02.2018р. ухвалою Подільського районного суду м.Києва від передано позов до розгляду Печерського районного суду м.Києва.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 13.09.2018р. призначено справу до розгляду в порядку загального провадження.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши поссьмові локази , приходить до слідуючого.

Встановлено , що 22 листопада 2010 року між ПАТ «Фортуна-банк» і ТОВ «Досконалий друк, дизайн, дистрибуція» укладено договір про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії № 04кр/77/1437/юр. Цього ж числа між ПАТ «Фортуна-банк» і ОСОБА_11 укладено договір поруки № 04п/77/1437/юр у забезпечення виконання вказаного договору та укладено між ПАТ «Фортуна-банк», ОСОБА_11 та ОСОБА_8 договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округа Шевченко А. В. реєстровий № 3287, предметом іпотеки за яким є: квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 89,20 м. кв.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2014 року у справі № 757/1790/14-ц звернуто стягнення на заставлене нерухоме майно, що належить ОСОБА_11 і ОСОБА_8 в межах суми стягнення в загальному розмірі 4 992 930,53 грн. в рахунок погашення відповідної заборгованості на користь ПАТ «Фортуна-Банк» за договором про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії № 04кр/77/1437/юр від 22 листопада 2010 року.

11 березня 2015 року між ПАТ «Фортуна-банк» та ОСОБА_6 укладено договір відступлення прав вимоги за договором про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії №04кр/77/1437/юр від 22 листопада 2010 року, відповідно до якого ПАТ «Фортуна-банк» відступає, а ОСОБА_12 приймає в повному обсязі право вимоги за відповідним договором. Цього ж дня було укладено договір про відступлення права вимоги за договором поруки №04п/77/1437/юр від 22 листопада 2015 року, а також договір про відступлення прав за договором іпотеки від 22 листопада 2015 року.

Згідно з відомостями із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки (індексний номер 19924442 від 11 березня 2015 року) іпотекодержателем за договором іпотеки від 22 листопада 2010 року є ОСОБА_6

Про цесію, листом №394/07 від 13 травня 2015 року, повідомлено боржників ОСОБА_11 , ОСОБА_8 і ТОВ «Досконалий друк, дизайн, дистрибуція».

Заявою від 11 листопада 2015 року повідомлено ОСОБА_11 і ОСОБА_8 у встановлений строк задовольнити безспірні грошові вимоги ОСОБА_6 в обсязі 4 992 930,53 грн. станом на 30 листопада 2015 року цивільно-правове зобов`язання ОСОБА_11 і ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 не виконано.

Враховуючи укладені договори відступлення прав вимоги, ОСОБА_6 набув прав та обов`язків кредитора замість ПАТ «Фортуна-банк» до ОСОБА_11 і ОСОБА_8 в межах суми стягнення в загальному розмірі 4 992 930,53 грн. за договором про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії № 04кр/77/1437/юр від 22 листопада 2010 року з правом звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 37-39 Закону України «Про іпотеку».

Доводи позивача про недійсність Договору відступлення права вимоги від 11.03.2015р. з тієї підстави, що цей Договір за своєю природою є договором факторингу, у зв`язку з чим позивач не мав необхідної дієздатності на його укладення і не міг бути стороною за цим договором, судом до уваги не беруться зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договору цесії, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Разом з тим, розділ І книги п`ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов`язання, зокрема положення щодо сторін у зобов`язанні. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу (подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06.07.2015 № 6-301 цс15).

Аналіз змісту Договору про відступлення права вимоги від 11.03.2015, укладеного між ПАТ «Фортуна-Банк» та ОСОБА_6 (за змістом пункту 1.2. якого позивачу були відступлені всі без виключення права кредитора (а не лише право грошової вимоги, як передбачено природою договору факторингу), а предметом цього Договору не було надання з боку позивача фінансової послуги за плату та його мети на отримання додаткового доходу), а також вищенаведених положень цивільного законодавства, дає суду підстави для висновку, що Договір відступлення права вимоги від 11.03.2015 за своєю правовою природою є саме договором про відступлення права вимоги в розумінні ст.ст. 512, 513, 514 ЦК України, а не договором факторингу, а відтак, вважати вказаний Договір відступлення права вимоги недійсним і відсутність у відповідача дієздатності на його укладення з цієї підстави суд не може.

Щодо вимоги про визнання недійсним Договору від 11 березня 2015 року про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 22 листопада 2010 року . встановлено наступне.

В забезпечення виконання основного зобов`язання, що виникло з Договору про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії від 22 листопада 2010 року, Позивач того ж дня уклав з банком договір іпотеки, предметом якого стала квартира за адресою АДРЕСА_2 .

11 березня 2015 року права за вказаним договором іпотеки банк відступив Відповідачу ОСОБА_6 , про що укладено у письмовій формі та нотаріально посвідчено оспорюваний Договір про відступлення прав за договором іпотеки

Позивач в обгрунтування вимоги про визнання недійсним правочину з відступлення прав за іпотекою посилається на те, що іпотекодержателем не може бути фізична особа, то ж у нотаріуса не було жодних підстав для посвідчення такого правочину, що суперечить нормам чинного законодавства, оскільки така заборона не встановлена жодним нормативно-правовим актом.

За відсутності порушеного права, юридичної та фактичної підстави недійсності правочину, доказів Позивача на обгрунтування заявлених ним позовних вимог, позовна вимога про визнання недійсним Договору від 1 1.03.2015 р. про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 22.11.2010 р. є безпідставною, необгрунтованою, внаслідок чого вона задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 05 травня 2017року, встановлено натупне.

05 травня 2017 року ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу відчужено квартиру, яка була предметом іпотеки, на користь Відповідача ОСОБА_7 . Ціна продажу склала З 300 000 (три мільйони триста тисяч) гривень, які Відповідачем ОСОБА_6 отримані повністю

На момент укладення оспорюваного правочину Відповідач ОСОБА_6 набув право власності на квартиру в позасудовому порядку, на підставі іпотечного застереження в Договорі іпотеки від 22.11.2010 року, про що зазначено в п. 1 оспорюваного договору купівлі- продажу квартири, отже, відповідно до статті 658 ЦК України мав право продажу товару. Право власності за ОСОБА_6 зареєстровано 21.04.2017 року (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34879332 від 21.04.2017 р.).

Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

При таких обставинах суд приходить до висновку , що підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними, згідно з приписами статей 203, 215 ЦК України відсутні.

Аналізуючи зібрані докази в сукупності суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 1079,509,512 ЦК України. Ст..ст. 12,141,81,263,264,273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк», ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи: Товариства з обмеженою відповідальністю «Досконалий друк, дизайн, дистрибуція», ОСОБА_8 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чмирук О.В. про визнання недійсними договорів.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту .

дата складання повного тексту рішення 2.07.2019р.

Суддя Остапчук Т.В.