Справа № 404/669/18
Номер провадження 2/404/1567/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді - Бершадської О.В.

за участі секретаря - Вітохіної Н.А.,

учасники справи:

представник позивача- ОСОБА_11,

представник відповідача- ОСОБА_12,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Виконавчий комітет Міської ради міста Кропивницького про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, яким просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням-квартирою АДРЕСА_1 , з 01.09.2011року.

Позовну заяву обгрунтовує тим, що на підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської Ради народних депутатів від 10 квітня 1987 року за №295, відповідачу ОСОБА_2 з родиною із трьох чоловік 14 квітня 1987 року видано ордер № 230 на право зайняття житлового приміщення житловою площею 27,25 кв.м., що складається з 2 кімнат у квартирі за АДРЕСА_1 (нині Кропивницький). Відповідальним квартиронаймачем був ОСОБА_2 , а членами його родини на той період були дружина - ОСОБА_3 і донька - ОСОБА_4 . Всі зазначені особи були зареєстровані в спірній квартирі, що підтверджується випискою з особливого рахунку. У 1988 році ОСОБА_4 вийшла заміж, в зв"язку з чим змінила прізвище на ОСОБА_4 , а 02 липня 1996 року шлюб між нею та чоловіком був розірваний. ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 - ОСОБА_1 , який від дня народження й по теперішній час проживає в спірній квартирі. До 2011 року у квартирі постійно проживали відповідач, позивач, його мати ОСОБА_4 і бабуся , ОСОБА_3 - дружина відповідача. Протягом тривалого часу остання була важко хвора, страждала ішемічною хворобою серця й рядом інших захворювань, із важкістю пересувалася по квартирі, потребувала постійної допомоги, що не влаштовувало відповідача. Він зловживав спиртними напоями, влаштовував скандали, часто не ночував у будинку, та не надавав хворій дружині ніякої матеріальної допомоги. Після перенесеного інсульту наприкінці 2014 року ОСОБА_3 паралізувало, вона не могла ходити, себе обслуговувати, мала потребу в сторонньому догляді.

Перед цим, у лютому 2011 року відповідач зібрав всі свої речі й виїхав із квартири, більше після цього там не з`являвся, ніякої допомоги паралізованій дружині не надавав, не оплачував комунальні послуги, навіть не був на її похороні. Про те, що з березня 2011 року відповідач жодного разу у квартирі не з`являвся, підтверджується відповідними актами.

Вважає, що відповідач добровільно, без поважних причин, залишив житлове приміщення, більше шести років проживає зі своєю цивільною дружиною і відповідно ст. 71 ЖК України втратив право користування житловим приміщенням.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Бершадську О.В. для розгляду справи про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 лютого 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання та залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Виконавчий комітет Міської ради міста Кропивницького.

29.05.2018 року закрито підготовче засідання, справа призначена до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач, його представник вимоги підтримали, просили задовольнити, пославшись на обставини, які викладені у позовній заяві.

Відповідач правом подачі відзиву на позов не скористався, його представник в судовому засіданні позов не визнав, у його задоволенні просив відмовити, оскільки вважає, що позивач не має права звертатися до суду із заявленим позовом; відповідач має на меті приватизувати квартиру, іншого житла не має, хоча дійсно проживає без реєстрації з цивільною дружиною . Не заперечує той факт, що з 2011 року виїхав з квартири. При цьому, сам позивач змінив замки на вхідних дверях і не надав відповідачу ключів.

В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Виконавчий комітет Міської ради міста Кропивницького, його представник, після оголошеної перерви не з`явився, повідомлявся, на електронну адресу суду направив заяву про розгляд справи у їх відсутності (а.с. 154-156).

Свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердили той факт, що відповідач протягом останніх 7 років у квартирі не проживає, його речі в ній відсутні. Перешкоди зі сторони позивача відповідачу у користуванні квартирою не чинилися.

Свідок ОСОБА_10 , в судовому засіданні пояснила, що вона працює начальником КП "ЖЕО №1" та неодноразово засвідчувала на актах підписи зазначених свідків , які приходили до ЖЕО з позивачем. Окрім того, за її підписом була видана позивачу довідка про те, що станом на 01.01.2018 року за спірною квартирою існувала заборгованість за послуги з утримання будинку в сумі 5929, 42 грн., які в подальшому оплатив ОСОБА_1 в повному обсязі.

Стверджувала, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані дві особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , проте останній з 2011 року у квартирі не проживає .

Заслухавши виступи позивача, його представника, представника відповідача, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо задоволення заявлених вимог, виходячи з наступного.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено судом, на ім`я відповідача ОСОБА_2 з сім`єю із 3-х чоловік 14.04.1987 року видано ордер №230, на підставі рішення виконкому від 10.04.1987 року №295 на право зайняття житлового приміщення житловою площею 27,25 кв.м., що складається із 2-х кімнат у квартирі АДРЕСА_1 , склад сім`ї: ОСОБА_3 - дружина, ОСОБА_4 - донька (а.с. 5).

Відповідно свідоцтва про народження, розірвання шлюбу (а.с. 7, 14) позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 , онуком ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 .

Крім того, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 7).

Квартира за вищезазначеною адресою на теперішній час є неприватизованою та перебуває у власності територіальної громади м. Кропивницького.

02 лютого 2018 року начальником КП`ЖЕО»№1 КМР» видано ОСОБА_1 , 1988 р.н., довідку №460 в тому, що він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з 23.07.1988 року і по теперішній час (а.с. 12).

Згідно виписки з особового рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 квартиру, склад сім`ї 2 чол., загальна площа 50,30 кв.м., житлова площа 28,10 кв.м. (а.с. 9).

Відповідно довідки №404 від 31 січня 2018 року склад сім`ї: 2 (дві) особи. ОСОБА_2 , 1952 р.н. за вище вказаною адресою не проживає з 2011 року (а.с. 13).

Згідно ч. 1 статті 58 Житлового кодексу Української PCP, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної в місті Ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово - експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

У відповідності до ст. 78 ЖК України, тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обов`язки за договором найму жилого приміщення. Члени сім`ї, що проживають у жилому приміщенні, наймач якого тимчасово відсутній (статті 71, 73), вправі користуватися всім займаним приміщенням. При цьому вони здійснюють права і обов`язки за договором найму цього приміщення.

Як вбачається із довідки начальника КП "ЖЕО №1 МРМК" ОСОБА_10 від 31 січня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано дві особи: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Відповідно до наявної у КП "ЖЕО №1 МРМК" інформації ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 , не проживає з 2011 року по теперішній час, його місце проживання невідомо. ОСОБА_2 участі в утриманні житла не бере, за послуги з утримання будинку та прибудинкової території не сплачує. Станом на 01.01.2018 року за вищевказаною адресою існувала загальна заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в сумі 5 929 грн. 42 коп., на даний час заборгованість сплачена ОСОБА_1 у повному обсязі (а.с. 8).

У порядку, встановленому ст.ст. 6,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і Правилами реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, які затверджені постановою Кабінету міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, відповідач з 2011 року не здійснив реєстрацію зміни свого місця проживання.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини 4 статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (справа «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява № 30856/03, п. 41, від 2 грудня 2010 року).

«Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (справа «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява № 30856/03, п. 42, від 2 грудня 2010 року).

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Суд виходить з того, що вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач не довів.

Суд виходить з того, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності.

При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Указане відповідає роз`ясненням, наданим судам у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповідно до якого у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Так, факт не проживання відповідача з лютого 2011 року за адресою АДРЕСА_1 засвідчується актами від 14.01.2017 року, 15.01.2015 року, 13.03.2016 року, 02.02.2018 року ( а.с. 15-18) та показами свідків, підтвердженими в судовому засіданні ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 Зазначалось, що відповідач добровільно виїхав з квартири до своєї цивільної дружини.

Окрім того, відповідач з лютого 2011 року не з"являвся до квартири, де проживала його дружина та падчерка із сином(позивачем), меблі, речі його там не зберігаються. Крім того, зазначене не заперечувалось і стороною відповідача.

Судом не встановлено, що відповідачу чинилися перешкоди у користуванні житловим приміщенням, та не встановлено того, що з лютого 2011 року відповідач мав інтерес до даного житлового приміщення, та не встановлено, що продовжував зберігати намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання. Тільки на початку 2018 року, після подачі позову до суду , вирішив приватизувати спірну квартиру.

Згідно довідки, виданої 26 січня 2019 року головою правління ОСББ "Світ" Тригубенко Л.В., з 01.01.2012 року ОСОБА_2 проживає по АДРЕСА_5 , але не зареєстрований (а.с. 198).

При цьому, суд звертає увагу на те, що наявність заборгованості яка була по квартирі за комунальні послуги, не є підставою згідно зі статями 71, 72 ЖК Української РСР для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Суд також критично відноситься до заперечень відповідача на те, що позивач є лише користувачем квартири, а відтак не користується правом на пред`явлення такого роду позовів. Зі змісту ст. 72 Житлового кодексу вбачається, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. При цьому , право на пред`явлення такого позову лише власником приміщення законом не встановлено. За таких умов , правом на звернення володіють усі особи, чиїх прав та інтересів дане питання стосується, в тому числі і інший квартиронаймач. Відповідно до ч.1 ст.64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення, а тому пред`явлення позову позивачем про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі, є способом захисту його права в розумінні ст.4 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України).

Таким чином , вищезазначене дає підстави суду для висновку, що відповідач може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщеннями , оскільки непроживає у ньому з лютого 2011 року, тобто більше як шість місяців та відсутні для цього поважні причини, відтак позов є обгрунтованим та підлягає до задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 704,80 грн. - судового збору.

Тому, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Виконавчий комітет Міської ради міста Кропивницького про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням-задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 704,80 грн. внесеного судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків- НОМЕР_3 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Виконавчий комітет Міської ради міста Кропивницького, місцезнаходження: вул. Велика Перспективна, 41, м. Кропивницький, код ЄДРПОУ - не встановлено.

Повне судове рішення складено 14.06.2019 рорку

Суддя Кіровського О. В. Бершадська

районного суду

м.Кіровограда