ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03 липня 2019 року м. Чернігів
Головуючий у першій інстанції - Супрун О.П.
Апеляційне провадження № 22-з/4823/51/19
Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючої-судді Шитченко Н.В.,
суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 грудня 2015 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
місце ухвалення рішення суду - м. Чернігів,
дата складання повного тексту судового рішення - 21 червня 2019 року.
Заочним рішенням від 24 грудня 2015 року Деснянський районний суд м. Чернігова позовні вимоги задовольнив частково та стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитно-заставним договором від 18 січня 2008 року в сумі 7521,59 доларів США, що за офіційним курсом, встановленим НБУ, складає 172996,57 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 11 березня 2016 року відхилено апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк», а заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 грудня 2015 року - залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 14 лютого 2018 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 11 березня 2016 року скасовано, справу передано на розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою від 14 березня 2018 року Апеляційний суд Чернігівської області заочне рішення суду Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 грудня 2015 року змінив та стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 372739,15 грн. Вирішив питання розподілу судових витрат.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою.
Постановою від 21 червня 2019 року Чернігівський апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 грудня 2015 року та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 14 березня 2018 року скасував. Позов АТ КБ «ПриватБанк» задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору від 18 січня 2008 року в сумі 65,06 доларів США.
24 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, у якій просила вирішити питання понесених нею судових витрат в суді першої та апеляційної інстанції, які складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи заяви, апеляційний суд приходить до висновку, що заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення слід задовольнити, виходячи з наступного.
Згідно з п.п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справу у суді апеляційної інстанції.
За змістом п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до приписів ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 141 ЦПК України визначений порядок розподілу витрат між сторонами. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК).
Апеляційна скарга ОСОБА_1 була задоволена частково з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 289-297). При винесенні нового рішення апеляційним судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат, яке колегія суддів вважає за необхідне вирішити шляхом постановлення додаткового рішення відповідно до положень ст. 270 ЦПК України.
Оскільки апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції і частково задовольнив позов, відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових витрат, понесених сторонами, пропорційно задоволеним вимогам, а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 64,36 грн у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, а з АТ КБ «ПриватБанк» на користь відповідача стягнути 8737,5 грн у відшкодування сплаченого судового збору у судах першої та апеляційної інстанції.
Також колегія суддів вважає за можливе частково покласти на позивача понесені ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу з огляду на таке.
Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Зі змісту договору про надання правової допомоги від 05 лютого 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 уповноважила адвоката Серкіна К.Ю. представляти її інтереси перед юридичними і фізичними особами, зокрема, в судах всіх юрисдикцій, органах, установах, організаціях, із наданням усіх прав, які належать позивачу, відповідачу, третій особі тощо (а.с. 218). Умовами договору також визначений перелік і інших прав представника при розгляді справи в суді. Повноваження адвоката підтверджено ордером (а.с. 217).
Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру від 21 червня 2019 року адвокатом Серкіним К.Ю. прийнято від ОСОБА_1 на підставі акту прийому-передачі виконаних робіт 4000 грн (а.с. 300). На підтвердження зазначеної суми відповідачем наданий акт прийому-передачі виконаних робіт від 21 червня 2019 року (а.с. 301). З матеріалів справи вбачається, що адвокат здійснював представництво відповідача в апеляційному суді у судових засіданнях, подавав заяви та клопотання, знайомився з матеріалами цивільної справи (а.с. 265, 268, 269, 273, 275, 285). Отже, суд погоджується із розрахунком витраченого правником часу для підтвердження оплати його послуг.
Ураховуючи часткове задоволення заявленого АТ КБ «ПриватБанк» позову, апеляційний суд, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, вважає, що стягненню з позивача на користь ОСОБА_1 підлягає 3984,8 витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу адвоката, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 141, п. 3 ч. 1 ст. 270, ст.ст. 367, 374, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - задовольнити.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст додаткової постанови виготовлено 03 липня 2019 року.
Головуючий: Судді: