ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2052/19 Справа № 202/1812/17 Суддя у 1-й інстанції - Волошин Є.В. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя із зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

14 березня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , яка під час розгляду справи змінила прізвище на ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя. Просив, з урахуванням уточнень, здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме квартири АДРЕСА_1 , виділивши позивачу та відповідачу по Ѕ частині вищезазначеної квартири. Крім того, на підставі ст.367 ЦК України, посилаючись на те, що між сторонами не досягнуто домовленості про поділ (виділ) майна в натурі площі житлової квартири, просить суд поділити в натурі квартиру АДРЕСА_1 , передавши ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і визнавши за ними право приватної власності на відокремлені частини квартири, що відповідають розміру Ѕ частки кожній із сторін у спільному майні (а.с.1-3,31-32).

06 липня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Просила, з урахуванням уточнень, визнати квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 64,7 кв.м. її особистою приватною власністю; стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію у розмірі 71816,50 грн., в рахунок вартості частки автомобіля Пежо 206, 2007 року, що є спільним неподільним майном подружжя сторін та який був відчужений без її відома (а.с.46-48,108-113)

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2017 року вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_3 об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя (а.с. 70а).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - задоволено частково. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 64,7 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 , право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 64,7 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , судовий збір у розмірі 1600 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та поділ майна подружжя задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 24500 грн. в рахунок вартості частки автомобіля Пежо 206, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , він код НОМЕР_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 720 грн. В іншій частині зустрічного позову відмовлено (а.с.143-148).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , звернулася з апеляційною скаргою. Просить змінити рішення суду, відмовивши у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі. Визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 її особистою приватною власністю. В іншій частині залишити рішення суду без змін (а.с.151-155).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою. Просить рішення суду в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_1 грошової компенсації у розмірі 24500, 00 грн. в рахунок вартості частки автомобіля "Пежо" 206, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 - скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в повному обсязі (а.с.162-164). змінити рішення суду, відмовивши у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі. Визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , особистою приватною власністю ОСОБА_1 В іншій частині залишити рішення суду без змін (а.с.151-155).

В порядку ст. 360 ЦПК України, ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 Просив, рішення суду в частині визнання за ОСОБА_2 права власності 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 17 серпня 2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2017 року розірваний.

Під час зареєстрованого шлюбу, а саме, 11 березня 2014 року, ОСОБА_3 була придбана квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 64,7 кв.м., житловою площею - 37,9 кв.м. (а.с.64-65)

ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.77)

Задовольняючи частково первісні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що вищезазначена квартира була придбана ОСОБА_1 під час зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_2 , отже, квартира АДРЕСА_1 належить сторонам на праві спільної сумісної власності, як подружжю.

При цьому позовні вимоги ОСОБА_2 про поділ в натурі квартиру АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають відповідно до ст. 183, 358, 364 ЦК України, оскільки будь-яких доказів існування технічної можливості виділу частки або поділу квартири АДРЕСА_1 , відповідно до часток співвласників, сторонами суду надано не було, суд позбавлений можливості перевірити необхідні умови для вирішення питання про поділ в натурі квартиру АДРЕСА_1 .

Вирішуючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що 08 січня 2013 року, сторонами придбано транспортний засіб - автомобіль марки «Пежо», модель 206, 2007 року випуску, чорного кольору, номер кузовуНОМЕР_2 , д.н.н. НОМЕР_1 , який був зареєстрований на ОСОБА_2 .

За змістом ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України, вищезазначений автомобіль є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1

07 вересня 2016 року вищезазначений автомобіль, відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №1242/2016/054024, був відчужений ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 за 49000 грн. (а.с.88)

На час продажу спірного автомобіля, сторони фактично припинили шлюбні відносини, що у судовому засіданні підтвердили сторони та свідки.

Своєї згоди на укладання вищезазначеного договору купівлі-продажу транспортного засобу ОСОБА_1 не надавала.

Задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 відчужив автомобіль, який є спільною сумісною власністю подружжя, без відома ОСОБА_1 , не в інтересах сім`ї, а тому з нього підлягає стягненню компенсація вартості відчуженого не в інтересах сім`ї автомобіля марки «Пежо», модель 206, 2007 року випуску, чорного кольору, номер кузову НОМЕР_2 , д.н.н. НОМЕР_1 грошових коштів у розмірі 24500 грн. 00 коп., що становить Ѕ частини вартості вищезазначеного транспортного засобу, визначеної відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №1242/2016/054024 від 07 вересня 2016 року.

Відмовляючи в задоволені зустрічних позовних вимог в частині визнання квартири АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_1 , суд виходив із задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів не може.

За змістом ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю чоловіка, дружини є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна і кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 належала квартира АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 21.07.1993 року (а.с.58).

20 березня 2000 року ОСОБА_7 склала заповіт на випадок своєї смерті, яким усе належне їй майно заповіла внучці ОСОБА_3 (а.с.59).

Згідно довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Литвиненко І.В., 21 лютого 2014 року ОСОБА_7 уповноважила ОСОБА_3 , бути її представником по питанням: - зняття її з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_3 ; - реєстрація її за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.61).

11 березня 2014 року ОСОБА_7 уклала договір купівлі-продажу ВТР №112923, відповідно до якого продала квартиру АДРЕСА_3 за 339727 гривень. Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Олійник С.В. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію прав прийнято нотаріусом 11.03.2014 року об 12 год. 39 хв. (а.с.60, 62)

Того ж дня, 11 березня 2014 року, на підставі договору купівлі-продажу ВТР №594045, посвідченого приватним нотаріусом Павловською Г.О., ОСОБА_3 придбала трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 за 149000 гривень. Час реєстрації прав на нерухоме майно 11.03.2014 о 14 год. 21 хв. (а.с.64-65,66).

ОСОБА_3 придбала оспорювану квартиру за особисті кошти, які отримані нею від продажу квартири, що належала її бабусі. Вказана грошова сума майже вдвічі перевищує вартість придбаної ОСОБА_3 оспорюваної квартири.

Згідно довідки №412 від 20.03.2014 в квартирі АДРЕСА_1 прописані три особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_9 (донька), ОСОБА_7 (бабуся) (а.с.67).

У зв`язку з чим, колегія суддів критично ставиться до показів свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які зазначили в суді першої інстанції, що останні позичали ОСОБА_2 грошові кошти на придбання спірної квартири.

Крім того, як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_2 , останній не зміг зазначити дату придбання спірної квартири, на яку він зі слів свідків позичав кошти.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оспорювана квартира є особистою власністю ОСОБА_3 , оскільки придбана нею за особисті кошти.

У зв`язку з чим, висновки суду першої інстанції про задоволення первісних позовних вимог є помилковими та рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_2

З урахуванням наведених обставин, ОСОБА_3 належними доказами довела, що для придбання спірної квартири вона внесла власні кошти, тому колегія суддів дійшла висновку про визнання за нею права особистої приватної власності на спірну квартиру.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, в частині стягнення компенсації вартості відчуженого автомобіля марки «Пежо», модель 206, 2007 року випуску, чорного кольору, номер кузову НОМЕР_2 , д.н.н. НОМЕР_1 .

За змістом ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України, спірний автомобіль є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , оскільки придбаний під час шлюбу, за спільні кошти подружжя.

07 вересня 2016 року транспортний засіб - автомобіль марки «Пежо», модель 206, 2007 року випуску, чорного кольору, номер кузову НОМЕР_2 , д.н.н. НОМЕР_1 , відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №1242/2016/054024, був відчужений ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 за 49000 грн. (а.с.88).

На час продажу спірного автомобіля, сторони фактично припинили шлюбні відносини, що у судовому засіданні в суді першої інстанції підтвердили сторони та свідки.

Крім того, зазначене також підтверджується рішенням суду про розірвання шлюбу, в якому встановлено, що між сторонами були фактично припинені шлюбні стосунки з 2015 року.

У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги, що спірний автомобіль, був відчужений до подачі ОСОБА_1 позову про розірвання шлюбу і вона була обізнана про цю угоду, тому як на момент відчуження сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та мали взаємовідносини, колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи спростовуються вищезазначеним.

Вирішуючи питання про стягнення з ОСОБА_2 , в рахунок компенсації вартості відчуженого не в інтересах сім`ї автомобіля марки «Пежо», модель 206, 2007 року випуску, чорного кольору, номер кузову НОМЕР_2 , д.н.н. НОМЕР_1 грошових коштів у розмірі 24500 грн. 00 коп., що становить Ѕ частини вартості вищезазначеного транспортного засобу, визначеної відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №1242/2016/054024 від 07 вересня 2016 року, суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та вірно визначив ціну, яка підлягає стягненню.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці та до особистого тлумачення норм чинного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 . Скасування рішення суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 та в частині відмови в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , з прийняттям нового рішення, про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 та задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання за нею права особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2400 грн. (а.с.150).

Керуючись ст. 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя скасувати та відмовити в задоволені цих позовних вимог.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та поділ майна подружжя скасувати.

Визнати квартиру, загальною площею 64,7 кв.м., житловою площею 37, 9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , особистою приватною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 2400 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: