Постанова

Іменем України

24 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 2/1522/10819/11

провадження № 61-34865св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 10 вересня 2014 року у зв`язку з нововиявленими обставинами в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про визнання правочину недійсним, визнання права власності, усунення перешкод у користуванні майном, вселення,

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 13 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Калараш А. А., Заїкіна А. П.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому з урахуванням уточнень просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 03 жовтня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; поділити вказану квартиру, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 і ОСОБА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати у користуванні цією квартирою та вселити його до неї; стягнути з ОСОБА_2 на його користь 20 тис. грн моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що 03 червня 1984 року між ним та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, який 26 серпня 2004 року розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси.

Під час шлюбу, за договором купівлі-продажу від 09 червня 1995 року придбано спірну квартиру, в якій вони разом з дочкою ОСОБА_3 проживали однією сім`єю до серпня 2004 року. Право власності на квартиру оформлено на ОСОБА_2

03 жовтня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено оспорюваний договір купівлі-продажу указаної квартири, при його посвідченні приватний нотаріус не додержався вимог пункту 43 частини другої Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, щодо письмової згоди інших співвласників на вчинення правочину, якої він не надавав.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив позов задовольнити.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 14 грудня 2012 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково. Визнав недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 03 жовтня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в частині купівлі-продажу 1/2 частини квартири. Визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини вказаної квартири. Зобов`язав ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 у користуванні спірною квартирою та вселив ОСОБА_1 до вказаної квартири. Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 тис. грн моральної шкоди. У задоволенні решти позову відмовив.

Апеляційний суд Одеської області рішенням від 12 березня 2013 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2012 року в частині стягнення моральної шкоди скасував, ухвалив в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди. В решті рішення суду залишив без змін.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 29 травня 2013 року рішення Апеляційного суду Одеської області від 12 березня 2013 року залишив без змін.

Приморський районний суд ухвалою м. Одеси від 21 листопада 2013 року заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2012 року за нововиявленими обставинами задовольнив, указане рішення скасував, справу призначив до розгляду.

Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 21 листопада 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

Апеляційний суд Одеської області рішенням від 10 вересня 2014 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2013 року скасував, ухвалив нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнав недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 03 жовтня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в частині купівлі-продажу 1/2 частини квартири. Визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Зобов`язав ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 . Вселив ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 . У задоволенні решти позову ОСОБА_1 відмовив.

12 грудня 2016 року ОСОБА_12 як представник ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Одеської області від 10 вересня 2014 року у зв`язку з нововиявленими обставинами.

В обґрунтування заяви посилалася на те, що рішенням Апеляційного суду Одеської області від 02 липня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про поділ сумісного майна, предметом якого був дачний будинок, відмовлено. При розгляді даної справи встановлено, що сторони подружні стосунки не підтримують з 1992 року, спільного господарства не ведуть (справа № 22ц/785/4413/14). 08 червня 2016 року рішенням Апеляційного суду Одеської області вдруге відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про поділ сумісного майна, а саме іншого дачного будиночку. При розгляді цієї справи також встановлено, що сторони подружні стосунки не підтримують з 1992 року, спільного господарства не ведуть (справа № 22ц/785/3620/16). Проте, ухвалюючи рішення Апеляційного суду Одеської області від 10 вересня 2014 року колегія суддів не врахувала наявності цих рішень, чим порушила приписи пункту 3 статті 61 ЦПК України ( в чинній на час ухвалення рішення редакції).

Крім того, після придбання квартири АДРЕСА_1 новий власник ОСОБА_3 здійснила в квартирі ремонт з переобладнанням та переплануванням, внаслідок чого квартира площею 99 кв. м. перестала існувати, а збудована нова квартира, збільшеною площею на 50 кв. м, з іншою площею житлових кімнат та допоміжних приміщень. Вартість квартири після реконструкції суттєво збільшилася, у зв`язку з чим ніяких правових підстав для ОСОБА_1 І користуватися результатами проведених переобладнань не існує.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Апеляційний суд Одеської області ухвалою від 13 вересня 2017 року заяву ОСОБА_12 як представника ОСОБА_2 про перегляд рішення Апеляційного суду Одеської області від 10 вересня 2014 року за нововиявленими обставинами залишив без задоволення.

Апеляційний суд мотивував ухвалу тим, що наведені заявником обставини не є нововиявленими, оскільки вони були відомі заявнику та досліджувались судом при розгляді справи, яка переглядається.

Короткий зміст вимог касаційної скарги, заперечень та пояснень на неї, їх узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, яка надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 03 жовтня 2017 року, ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 13 вересня 2017 року та передати справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шлюбні стосунки та спільне ведення господарства припинено у 1992 році, що встановлено рішеннями судів, які набрали законної сили, а тому квартира придбана ОСОБА_2 09 червня 1995 року на підставі оформленого на її ім`я договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Одеською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 7-2389, є її особистою приватною власністю та джерелом її набуття не були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя, тому ця квартира не є спільною сумісною власністю.

Крім того, постановляючи рішення суд не розглядав питання, хто та з якого часу зареєстрований та проживає у спірній квартирі.

Нововиявленими обставинами є також подані до апеляційного суду додаткові документи, і про це вказано в ухвалі яка оскаржується, що новий власник квартири ОСОБА_3 після придбання квартири здійснила в ній ремонт з переобладнанням та переплануванням, внаслідок чого квартира площею 99 кв. м перестала існувати, а збудована нова квартира, збільшеною площею на 50 кв. м, з іншою площею житлових кімнат допоміжних приміщень. Вартість квартири після реконструкції суттєво збільшилась, у зв`язку з чим ніяких правових підстав для ОСОБА_1 користуватися результатами проведених переобладнань не існує.

Необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх наявність на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Вищезазначені обставини мають значення для вирішення справи і є істотними для постановлення правильного рішення у справі.

Обставини на які вона посилається мають істотне значення для правильного вирішення справи, вони існували на час ухвалення рішення Апеляційного суду Одеської області від 10 вересня 2014 року, зазначені обставини не були і не могли бути відомі їй, оскільки стали відомими тільки після ухвалення судового рішення 08 червня 2016 року.

16 листопада 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення ОСОБА_1 на касаційну скаргу, мотивоване тим що, ухвала апеляційного суду є законною і обґрунтованою, постановлена судом з дотриманням норм процесуального і матеріального права, а касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.Обставини, які скаржник вважає нововиявленими не є такими згідно з законом, оскільки вони вже були відомі скаржнику та досліджувались судом при розгляді справи, яка переглядається.

08 листопада 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло пояснення ОСОБА_3 на касаційну скаргу, мотивоване тим, що ухвала Апеляційного суду Одеської області від 13 вересня 2017 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 10 вересня 2014 року є незаконними та необґрунтованими.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали з Приморського районного суду м. Одеси.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

02 червня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального

права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Як на підставу для перегляду рішення Апеляційного суду Одеської області від 10 вересня 2014 року у зв`язку з нововиявленими обставинами ОСОБА_12 як представник ОСОБА_2 зазначала, зокрема, про те, що набрали законної сили рішення судів, якими встановлено, що сторони подружні стосунки не підтримують з 1992 року, а тому спірна квартира не є предметом спільної сумісної власності. Крім того, після придбання квартири новий власник ОСОБА_3 здійснила в квартирі ремонт, вартість квартири після реконструкції суттєво збільшилася, у зв`язку з чим ніяких правових підстав для ОСОБА_1 користуватися результатами проведених переобладнань не існує.

Статтею 361 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду заяви судом першої інстанції) визначено, що рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв`язку з нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга стаття 361 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду заяви судами першої та апеляційної інстанцій). Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду заяви судами першої та апеляційної інстанцій), є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд рішення Апеляційного суду Одеської області від 10 вересня 2014 року у зв`язку з нововиявленими обставинами, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених пунктом 1 частини другої статті 361 ЦПК України (в чинній на час розгляду заяви редакції) підстав для такого перегляду, оскільки зазначені в заяві обставини могли бути підставою для оскарження судового рішення по суті, а не для його перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Аргументи касаційної скарги висновки апеляційного суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, про неправильне застосування апеляційним судом норм процесуального законодавства України не свідчать, фактично зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції та жодним чином не вказують про те, що заявник не знала до набрання законної сили судовими рішеннями, ухваленими в справах на які вона вказує, про припинення шлюбних стосунків та ведення спільного господарства між нею та ОСОБА_1 з 1992 року, а також про ремонт та збільшення площі спірної квартири їх дочкою.

Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні

підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 13 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. П. Курило