РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2019 року

м. Рівне

Справа № 570/573/16-ц

Провадження № 22-ц/4815/711/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Красовський О.О.

Рішення ухвалене в м. Рівне

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 13 березня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

У січня 2016 року ОСОБА_1 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позов мотивує тим, що з 05.09.2014 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 19.12.2014 року за спільні кошти подружжя був придбаний автомобіль «FIAT SCUDO», 2002 року випуску, які складали в еквіваленті 5200 доларів США. Після розірвання шлюбу автомобіль залишився у відповідача.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача 53 875 грн. - 50% від вартості автомобіля, та стягнути понесені судові витрати (сплата судового збору).

10 березня 2016 року ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначає, що за спільні кошти подружжя ними було набуто, окрім автомобіля, майно: ноутбук «ASUS» вартістю 6500 грн., ліжко двоспальне вартістю 2000 грн., ортопедичний матрац вартістю 3200 грн., холодильник «АEG» вартістю 6000 грн., телефон стільникового зв`язку «IPhone 4S» вартістю 3700 грн. Після припинення шлюбу ці речі залишилися у відповідачки. Просить суд постановити рішення, яким виділити йому із спільного майна: ноутбук «ASUS» вартістю 6500 грн., телефон стільникового зв`язку «IPhone 4S» вартістю 3700 грн., решту майна залишити відповідачці.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 13 березня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Поділено майно, що було набуте під час шлюбу між сторонами, наступним чином.

Виділено у власність ОСОБА_2 ноутбук «ASUS» вартістю 6500 грн.

Виділено у власність ОСОБА_1 : ліжко двоспальне вартістю 2000 грн.; ортопедичний матрац вартістю 3200 грн.; холодильник «АEG» вартістю 6000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 39 840 грн. - 1/2 частини вартості автомобіля «FIAT SCUDO», 2002 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) - НОМЕР_1 , тип - вантажопасажирський. В задоволенні решти заявлених позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення в частині зустрічного позову незаконним, необґрунтованим та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що ОСОБА_1 в процесі судового розгляду заперечувала факт придбання у період шлюбу ноутбука "Asus" вартістю 6500 грн. та холодильника "AEG" вартістю 6000 грн. Також, судом першої інстанції не встановлено час придбання вказаного майна. Вказує, що суд першої інстанції не врахував заперечення з приводу предмета позову висловлених відповідачем під час судового розгляду та приймаючи рішення, не врахував відсутності у відповідача на час винесення рішення предмета спору.

Вказує, що зобов`язуючи відповідача провернути річ визначені індивідуальними ознаками, суд повинен був встановити обсяг спільно нажитого майна, джерело придбання майна, мету придбання, наявність предмета спору як такого.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

У поданому представником ОСОБА_2 - адвокатом Курганською О.В. відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , зазначає, що факт наявності майна, що було предметом позову визнавався сторонами, а також цей факт був підтверджений показами свідків.

За наведеного, просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

ОСОБА_2 в поданій апеляційній скарзі вважає, що оскаржуване рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що суд першої інстанції мав прийняти до уваги Звіт про оцінку спірного автомобіля в розмірі 61447 грн., так як участь ОСОБА_1 не є обов`язковою при оцінці транспортного засобу, а визначення експертної вартості автомобіля було проведено із його оглядом та долученням фототаблиці сертифікованим оцінювачем ОСОБА_3 , тому Звіт про оцінку є належним, допустимим та достовірним доказом, який підтверджує вартість спірного автомобіля на час його поділу.

Стверджує, що частка вартості, яка є справедливою сатисфакцією для ОСОБА_1 виходячи з дійсної вартості автомобіля на час поділу майна подружжя становить 10241,17 грн.

Зазначає, що спільним майном подружжя, яке підлягає поділу у рівних частках є : телефон "IPhon 4S" вартістю 3700 грн.; ноутбук "ASUS" вартістю 6500 грн.; ліжко двоспальне вартістю 2000 грн.; ортопедичний матрац вартістю 3200 грн.; холодильник "AEG" вартістю 6000 грн., а всього на суму 21 400 грн. Все вказане майно залишилося у ОСОБА_1 , тому з урахуванням необхідності виплати їй компенсації за частку у автомобілі вважає, що їй слід виділити усе наявне у неї майно на суму 21 400 грн., що повністю покриватиме справедливу компенсацію за частку в автомобілі.

За наведеного, просить змінити рішення Рівненського районного суду від 13 березня 2019 року, поділити майно подружжя та виділити у власність ОСОБА_1 майно на загальну суму 21400 грн., а саме : телефон "IPhon 4S" вартістю 3700 грн.; ноутбук "ASUS" вартістю 6500 грн.; ліжко двоспальне вартістю 2000 грн.; ортопедичний матрац вартістю 3200 грн.; холодильник "AEG" вартістю 6000 грн., що становить 1/2 частку у майні подружжя та компенсацію за її частку в автомобілі "FIAT SCUDO" 2002 року випуску.

У поданому на апеляційну скаргу ОСОБА_2 відзиві, ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції дотримався норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясував дійсні обставини щодо Звіту про оцінку автомобіля від 21.11.2018 року, адже останній не відповідає Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24 листопада 2003 року, а отже в розумінні ст. 74 ЦПК України є недопустимим доказом. Порушенням Методики полягають в необґрунтованому та безпідставному зменшенні вартості вантажопасажирського автомобіля FIAT SCUDO, 2002 року випуску, на суму ПДВ (20%). Натомість вказує про те, що висновок №91 експертного товарознавчого дослідження автомобіля від 05.11.2018 року здійснений без порушення методики.

Вважає, що суд безпідставно вийшов за межі принципу рівності частин чоловіка та дружини у майні подружжя, чим допустив порушення норм матеріального та процесуального права в частині задоволення первісного позову. Так, ухвалюючи рішення суд дійшов до суперечливого висновку, що їй в майні подружжя належить 1/2 частини вартості автомобіля, проте до обсягу спільного майна подружжя належить не весь автомобіль, а лише 15/26 частини спірного автомобіля, при цьому судом встановлено, що спірний автомобіль придбано під час шлюбу з метою використання його в інтересах сім"ї і це дозволило визначити правовий статус речі.

За наведеного, просила апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити та змінити рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 13 березня 2019 року. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 53 875 грн грошової компенсації за належну їй 1/2 частку вартості автомобіля. Рішення в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя скасувати.

Згідно з ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що присудження грошової компенсації у розмірі 39 840 грн., вартості частини автомобіля FIAT SCUDO, 2002 року випуску, буде справедливою сатисфакцією ОСОБА_1 у зв`язку з припиненням її права на спірне майно.

Задовольняючи частково зустрічний позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов висновку про те, що немає сумніву у тому, що спірне майно : ліжко двоспальне вартістю 2000 грн., холодильник "АEG" вартістю 6000 грн., ноутбук "ASUS" вартістю 6500 грн. є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя. Адже факти придбання цього майна по суті визнавалися сторонами, а відсутність квитанцій чи чеків щодо цього майна не може бути перешкодою для захисту прав осіб, які звернулись до суду.

Такі висновки місцевого суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 з 05.09.2014 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2

19.12.2014 р. автомобіль «FIAT SCUDO», 2002 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) - НОМЕР_1 , тип - вантажопасажирський, був зареєстрований за ОСОБА_2 , що підтверджується наявними письмовими докази (а.с.56-60).

В послідуючому, 22.12.2015 року цей автомобіль був відчужений на користь ОСОБА_4 При цьому такі дії були вчинені без отримання згоди ОСОБА_1 та були вчинені не в інтересах сім`ї.

При розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що за відсутності згоди позивачки на відчуження спірного автомобіля вона має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Однак, вважає неправильним висновок суду першої інстанції про вирахування коштів, за які було придбано спірний автомобіль в сумі 2200 доларів США із вартості майна, зазначивши їх боргом перед третіми особами, з підстав відсутності доказів їх повернення, що вплинуло на розмір компенсації. Такий висновок суду першої інстанції не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та є безпідставним, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Належність придбаного за час шлюбу майна подружжю на праві спільної сумісної власності презюмується.

Статтями 68, 69 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором ( стаття 70 СК України).

Встановивши, що спірний автомобіль придбаний частково за рахунок коштів, отриманих за укладеним у період шлюбу в інтересах сім`ї договором позики, суд першої інстанції, дійшов хибного висновку про виключення суми позики в сумі 2200 доларів США із вартості транспортного засобу, тим самим, не дотримавшись рівності часток подружжя у спільному майні подружжя.

Згідно зі статтею 57 СК України особистою приватною власністю чоловіка є, зокрема, майно, набуте ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, а також майно, набуте ним за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто.

Статтями 61, 65 СК України встановлено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За наведеного слід дійти висновку, що грошові кошти отримані в позику не у особисту власність як подарунок, а як позику з метою придбання майна в інтересах сім`ї.

Крім того, під час розгляду справи у суді першої інстанцій ОСОБА_2 не надано доказів погашення ним заборгованості, що могло б бути підставою для збільшення його частки в спільному майні під час його поділу. Також вимог про поділ боргових зобов`язань ніхто із сторін не заявляв. В дану справу позикодавець з самостійними вимогами не вступав.

Стаття 11 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, встановлювала, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки відповідних вимог про поділ між подружжям зобов`язань, які виникли із договору позики, в ході розгляду справи у суді першої інстанцій не заявлено і доказів погашення заборгованості відповідач не подав, виходячи зі змісту статті 11 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи, у суду першої інстанції не було правових підстави самостійно здійснювати між сторонами поділ боргових зобов`язань.

Судом першої інстанції було досліджено докази про вартість майна (а.с.58, 63, 161, 181-186, 203-228). Та зроблено висновок, що вартість майна при його поділі має визначатися: або за згодою подружжя; або у разі відсутності такої згоди - станом на час розгляду справи. Однак не взято до уваги жодний із висновків, з чим не може погодитись колегія суддів, оскільки належно дослідивши матеріали справи вважає, що саме висновок №91 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля FIAT SCUDO, від 05 листопада 2018 року є належним та допустимим доказом вартості вказаного транспортного засобу та визначає його середню ринкову вартість станом на момент проведення експертизи в розмірі 107 750 грн.

Судом першої інстанції правильно не взято до уваги вартість майна у сумі 61 447 грн. станом на 23.11.2018 року, оскільки визначення вартості майна було проведено з порушенням встановленої Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів від 24.11.2003 року (з наступними змінами).

Щодо решти майна, то колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що телефон стільникового зв`язку «IPhone 4S» вартістю 3700 грн. не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а є приватною власністю особистого користування ОСОБА_1 та не підлягає поділу. Оскільки ця річ була подарована ОСОБА_2 своїй (на той час) дружині - ОСОБА_5 (на даний час ОСОБА_1 ), що було належним чином досліджено в суді першої інстанції.

Згідно з пункту 2 частини 1 статті 57 СК України майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Усна форма укладання договору дарування може мати місце при даруванні предметів особистого користування та побутового призначення, коли таке бажання висловлюється прямо й дарунок передається обдаровуваному в момент укладання договору.

Щодо решти майна, то колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність доказів придбання у період шлюбу ноутбука "Asus" вартістю 6500 грн. та холодильника "AEG" вартістю 6000 грн., оскільки будь-яке документальне підтвердження цього факту в матеріалах справи відсутнє. Також, судом першої інстанції не встановлено час придбання вказаного майна. Це ж стосується і такого майна як ліжко двоспальне вартістю 2000 грн. Документально підтверджено, та підлягає поділу, як майно придбане сторонами в шлюбі - ортопедичний матрац, вартістю 3200 грн., який відповідач ОСОБА_2 просив виділити у власність ОСОБА_1 Враховуючи, що дане майно перебуває у користуванні ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути компенсацію половини вартості речі в сумі 1600 грн.

За таких обставин, місцевий суд не повній мірі дотримався норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, не всі його висновки відповідають обставинам справи, а тому апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають до задоволення частково, а рішення суду першої інстанції в частині первісного та зустрічного позову про поділ майна подружжя до скасування.

Частинам 1, 2, 10, 13 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення повністю, судовий збір в розмірі 551,20 грн., сплачений останньою при подачі позову слід покласти на відповідача. У зв`язку із частковим задоволення зустрічного позову, судовий збір сплачений ОСОБА_2 при його подачі слід стягувати пропорційно розміру задоволений вимог, отже з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 275,60 грн. за зустрічним позовом та з урахуванням взаємозаліку з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення судовий збір за розгляд первісного та зустрічного позовів в суді першої інстанції в розмірі 275,60 грн.

Також враховуючи задоволення апеляційних скарг частково, судові витрати понесені при їх подачі слід стягувати пропорційно розміру задоволених вимог та враховуючи взаємозалік віднести на рахунок сторін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 13 березня 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати автомобіль "FIAT SCUDO" 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 спільним майном подружжя та право ОСОБА_1 на 1/2 частку його вартості.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 53 875 грн. грошової компенсації за належну їй 1/2 частку вартості автомобіля "FIAT SCUDO" 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Виділити у власність ОСОБА_1 майно, що було набуте під час шлюбу - ортопедичний матрац вартістю 3200 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію половини вартості ортопедичного матрацу в сумі 1600 грн. В решті в задоволенні зустрічного позову відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються із судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 275,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 04 липня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків