Провадження № 2/761/1401/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Горюк В.А.,

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_1 : ОСОБА_3 ,

представника ОСОБА_2 : ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей, -

В С Т А Н О В И В:

15.05.2018 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення коштів на утримання одного з подружжя, стягнення аліментів на утримання дитини, визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 17.05.2018 року роз`єднано вказані позовні вимоги та виділено в самостійне провадження позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини.

ОСОБА_1 в позовних вимогах з врахуванням заяви про зміну позовних вимог від 23.10.2018 року просить: визначити місце проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Вимоги ОСОБА_1 обгрунтовані тим, що у сторін під час перебування у шлюбі народились діти, які після розірвання шлюбу залишились проживати з матір`ю. Як зазначає позивач, визначення місця проживання дітей з матір`ю буде відповідати їх інтересам.

29.10.2018 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей.

В позовних вимогах ОСОБА_2 просив визначити місце проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Вимоги ОСОБА_2 обгрунтовані тим, що діти 60% часу проживають з матір`ю, а інший час - з батьком. Так як мати дітей не має можливості забезпечити дітям нормальний фізичний та духовний розвиток, тому він вважає, що визначення місця проживання дітей з батьком буде сприяти їх розвитку.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Проти зустрічного позову заперечували, так як для кращого розвитку дітей є необхідним визначення місця проживання дітей разом з матір`ю.

ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення первісного позову та просили задовольнити зустрічний позов, оскільки для кращого розвитку дітей має бути визначено місце проживання дітей з батьком.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про подальше слухання справи у його відсутність та вирішити позовні вимоги в інтересах дітей.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши сторони, свідків, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.08.2010 року.

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_7 та ІНФОРМАЦІЯ_2 син ОСОБА_8 .

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 19 лютого 2019 року шлюб між сторонами розірвано.

В судовому засіданні встановлено, що діти разом з батьками проживали з народження за місцем проживання матері (на даний час) - АДРЕСА_1 .

Після припинення спільного проживання сторін, діти залишились проживати з матір`ю та відвідували школу та дошкільний навчальний заклад.

В той же час, в проміжок часу з 31 січня 2018 року по травень 2018 року (час закінчення навчання в школі) діти проживали з батьком так як мати проходила навчання в ТОВ «Творче об`єднання «Еліт-Стиль» в м.Дніпро в зв`язку з чим було тимчасово змінено місце навчання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ближче до місця проживання батька.

Після закінчення навчального року діти повернулись проживати за місцем проживання матері та відповідно змінили навчальні заклади..

Під час слухання справи судом встановлено, що між батьками існує тривалий конфлікт щодо визначення місця проживання дітей та порядку спілкування батька з дітьми.

В той же час, як вбачається, обоє батьки сумлінно ставляться до виконання своїх батьківських обов`язків. Батько бажає спілкуватись з дітьми, як він пояснював в судовому засіданні, проте з його слів мати не надає можливість з ними спілкуватись. В той же час мати пояснює, що вона не заперечує проти спілкування батька з дітьми, проте батько бажає спілкуватись з дітьми в час, який не погоджений матір`ю.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4).

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5).

Актами обстеження житлово-побутових умов за місцем проживання матері та батька встановлено, що в квартирах створені належні умови для проживання, навчання та виховання дітей.

Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація (орган опіки та піклування) власним висновком №104-2760 від 25.03.2019 року підтримала позов ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини за місцем проживання матері.

Згідно висновку №220 від 29.10.2018 року психологічного обстеження малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , складеного психологом Міського центру дитини, у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 сформована надійна прив`язаність до матері. У ОСОБА_9 сформована міцна емоційна прив`язаність до батька, хлопчик виявляє до нього позитивне ставлення, визначене бажання бути поруч. Психологом встановлено визначену надійну форму прив`язаності як до матері так і до батька, незадоволену потребу у спілкуванні з ним та зазначено, що неприпустимо розлучати дітей між собою. В той же час батькам рекомендовано скористатись сімейною медіацією з метою вирішення конфліктної ситуації та питань, пов`язаних з визначенням місця проживання дітей. Діти прагнуть стабільності та відсутності конфліктів між дорослими членами родини.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

З матеріалів справи убачається про існування між колишнім подружжям стійкого особистого конфлікту, проте не вбачається конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків обох батьків по відношенню до дітей та їх реалізації.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Сторони намагались під час слухання справи вирішити питання визначення місця проживання дітей мирним шляхом, проте позитивного результату перемовини не мали.

Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дітей разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дітей, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дітей до обох батьків, вік дітей (вони не досягли 10 річного віку, тому суд позбавлений можливості з`ясувати їх думку щодо місця їх проживання), суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог ОСОБА_1 та визначення місця проживання дітей на даний час разом з матір`ю.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 77-83, 89, 95, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 адреса: АДРЕСА_2 ), третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704,80 грн.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 18 жовтня 2019 року

Суддя: Н.Г.Притула