Номер справи 237/1263/19
Номер провадження 2/237/689/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24.06.19 м. Курахове

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кучко Я.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Махно Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Курахове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в праві користування, розпорядження власним майном, про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

14.03.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Мар`їнського районного суду Донецької області із позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод в праві користування, розпорядження власним майном, про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач зазначає, що він є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 21.06.2004 року № 1340. Відповідач ОСОБА_3 домовилась з позивачем що буде тимчасово зареєстрована за адресою позивача та до кінця 2011 року добровільно знімиться з реєстрації, але цього не зробила, вимоги позивача проігнорувала. ОСОБА_2 фактично не проживає в будинку з 2010 року. Оскільки відповідач не приймає участі у користуванні будинком, не несе затрати на його утримання, проведення ремонту вказане створює для позивача перешкоди у користуванні та розпорядженні майном.

Ухвалою суду від 15.03.2019 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі.

У судове засідання, позивач не з`явився, надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Станом на 30 травня 2019 року відзив на позов від відповідача ОСОБА_2 до Мар`їнського районного суду Донецької області не надійшов, про відкриття та розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження по справі відповідач була належним чином повідомлена, заперечень на позов не подала.

У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення.

Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

З копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Копією акту від 19 березня 2019 року, який складений депутатом Степненської сільської ради ОСОБА_4 підтверджується, що в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_1 зареєстрована ОСОБА_2 , але не проживає з 2010 року.

Статтями 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла.

Відповідно до вимог ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з ч. 1-2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Визнання в судовому порядку особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, передбачено положеннями ст. 71 ЖК України та ст. 405 ЦК України. При цьому ст. 71 ЖК України передбачено збереження жилого приміщення протягом шести місяців у разі відсутності наймача жилого приміщення в будинку державного і громадського житлового фонду, а ст. 405 ЦК України регулює правовідносини між власником житла та членами його сім`ї.

За положеннями ч. 1 ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК УРСР слід дійти висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах: від 5 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16.

За таких обставин, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги, що відповідач як на момент подання позовної заяви так і на момент реєстрації в житловому будинку не був членом сім`ї позивача, за місцем реєстрації не проживає з 2010 року, суд приходить до висновку про доведеність обставин позову, право позивача на користування та розпорядження житловим приміщенням підлягає захисту шляхом визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.3,5,12,13,18,258,260,265,268,273 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в праві користування, розпорядження власним майном, про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням задовольнити у повному обсязі.

Усунути перешкоди у володінні, користуванні, розпорядженні ОСОБА_1 своїм майном, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням, будинком по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Мар`їнським РВ УМВС України в Донецькій області, РНОКПП НОМЕР_2 .

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Мар`їнський районний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Я.Ю. Кучко