Справа № 2/243/510/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2019 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Воронкова Д.В.

при секретарі Колено Г.С.

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі № 13 Слов`янського міськрайонного суду цивільну справу за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області до ОСОБА_1 про зобов`язання звільнити жиле приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2018 року ТУ ДСА України в Донецькій області звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання звільнити жиле приміщення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що постановою ВР України від 21.10.2004 № 2107-ІV «Про обрання суддів» Чернишова Ю.В. було обрано на посаду судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області. 15.12.2006 року ТУ ДСА України в Донецькій області було придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка, відповідно до п. 7 Порядку забезпечення житлом суддів Апеляційного суду України, апеляційних і місцевих судів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2005 № 707, була передана відповідачу у безоплатне користування на підставі договору позички від 07.02.2007 № 2. Постановою ВР України від 08.09.2016 № 1515-VІІІ «Про звільнення суддів» суддю ОСОБА_1 було звільнено з посади судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у зв`язку з поданням заяви про відставку. Зазначена квартира належить державі в особі ТУ ДСА України в Донецькій області і відчужена не була, однак відповідач, незважаючи на звільнення з посади судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, квартиру не звільнив і продовжує безпідставно нею користуватися. ТУ ДСА України в Донецькій області неодноразово зверталось до ОСОБА_1 з вимогою про звільнення наданої йому квартири для подальшого її використання за необхідністю у встановленому порядку. Незважаючи на це, відповідач займану квартиру не звільнив, повідомивши, що він бажає її придбати зі знижкою 50 відсотків від її вартості згідно договору позички. На підставі викладеного просили суд зобов`язати ОСОБА_1 звільнити квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні представник позивача Мусієнко Ю.О., який діє на підставі довіреності № 05-61/19 від 14.01.2019 року, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовні заяві.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні (а.с.38).

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку осіб, що беруть участь по справі, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного.

Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Панченко А.В. від 15.12.2006 року та зареєстрований в реєстрі за №3269, Територіальне Управління Державної Судової Адміністрації в Донецькій області є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , (а.с.5-6).

Відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності Територіальному управлінню державної судової адміністрації в Донецькій області, реєстраційний номер майна 13719815 (а.с.8).

07 лютого 2007 року Територіальне управління державної судової адміністрації в Донецькій області уклало з ОСОБА_1 договір позички квартири №2, за яким ТУ ДСА в Донецькій області (позичкодавець) передає у безоплатне користування йому (користувачу) квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.7).

Відповідно до пункту 4.1 зазначеного договору позички даний договір діє з моменту його підписання і є чинним доки Користувач має статус судді (судді у відставці).

Чернишовим ОСОБА_2 на адресу ТУ ДСА в Донецькій області було направлено лист з проханням вирішити питання про продаж йому квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . із знижкою 50% (а.с.38).

Постановою Донецького апеляційного суду № 243/202/19 від 16.05.2019 року рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26.02.2019 року, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ТУ ДСА України в Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії задоволено, залишено без змін (а.с.38-41).

Рішенням виконкому Слов`янської міської ради № 681 від 19.09.2018 року «Про розгляд житлових питань» квартиру у м. Слов`янськ за адресою АДРЕСА_2 , заг. пл. 49 кв.м., житл. пл. 32,7 кв.м., що перебуває у власності ТУ ДСА України в Донецькій області, включено до числа службових жилих приміщень (а.с.13)

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Законом України «Про статус суддів» від 15.12.1992 р. (в редакції чинній станом на лютий 2007 р.), а саме ст. 44 передбачалось, що не пізніш як через шість місяців після обрання суддя Конституційного Суду, Верховного Суду або вищого спеціалізованого суду, який потребує поліпшення житлових умов, забезпечується благоустроєним житлом у вигляді окремої квартири або будинку Кабінетом Міністрів України, а суддя іншого суду - відповідними місцевими органами державної виконавчої влади за місцезнаходженням суду. У разі незабезпечення судді благоустроєним житлом у зазначені строки суд за рахунок державного бюджету може придбати квартиру або будинок за ринковими цінами і передати їх у користування судді. Порядок фінансування судів для цієї мети, а також порядок розрахунків з державним бюджетом органу державної виконавчої влади, який своєчасно не надав судді житло, визначається Кабінетом Міністрів України. Судді мають право на придбання на пільгових умовах жилих приміщень комунального фонду та приміщень, наданих їм в користування в порядку, передбаченому частиною сьомою цієї статті, із знижкою на 50 відсотків їх вартості та на одержання кредитів на індивідуальне і кооперативне житлове будівництво з погашенням наданої позики за рахунок відповідних бюджетів за умови тривалості роботи на посаді судді не менше десяти років.

На виконання вимог Закону Постановою КМУ від 03.08.2005 р. №707 було затверджено Порядок забезпечення житлом суддів Апеляційного суду України, апеляційних і місцевих судів, який втратив чинність 01.01.2011 р.

Пунктом 7 Порядку передбачалось, що у разі коли місцевий орган виконавчої влади або Міноборони у шестимісячний строк не забезпечили житлом суддю, який потребує поліпшення житлових умов, суд на підставі його заяви, за погодженням з Державною судовою адміністрацією або її територіальним управлінням (стосовно судді місцевого суду), може прийняти рішення про придбання житла за рахунок коштів державного бюджету та передачу його у користування судді.

Саме на виконання зазначених вимог Закону та, керуючись Порядком, ТУ ДСА України в Донецькій області придбало житло для забезпечення судді та 07 лютого 2007 року уклало з ним договір №2 позички квартири, за умовами якого ТУ ДСА в Донецькій області (позичкодавець) передав у безоплатне користування позивачу (користувачу) квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.7).

За умовами п.4.1 даного договору він діє з моменту його підписання і є чинним доки користувач (позивач по справі) має статус судді (судді у відставці).

З частини 1 ст. 626 ЦК України вбачається, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 827 ЦК України, за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.

За умовами ст. 831 ЦК України, якщо сторони не встановили строку користування річчю, він визначається відповідно до мети користування нею.

Укладений між сторонами в 2007 році договір позички не суперечив діючому на той час цивільному законодавству, був укладений на забезпечення конституційних гарантій принципу незалежності судді. В подальшому його дійсність не оспорювалась сторонами, зміни до даного договору не вносились. Крім того, позивачем не заперечується а ні строк дії договору, а ні статус відповідача, як на час укладення договору позички, так і на час розгляду справи.

Доводи позивача про те, що Порядок забезпечення житлом суддів втратив чинність 01.01.2011 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 01.12.2010 №1097 «Про внесення змін до актів Кабінету Міністрів України з питань діяльності судів та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України», суд вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.

Статтями 21, 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Діючим Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р., а саме п. 8 ч. 4 ст. 48 визначено, що незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Також слід наголосити, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантується право на справедливий суд. Однією зі складових даного права, як це визначив в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, є принцип правової визначеності. У широкому розумінні принцип правової визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи з метою забезпечення стабільного правового положення людини шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування. Принцип правової визначеності є різновидом загальних принципів права.

Як свідчить позиція ЄСПЛ у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави.

Суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovdandPine v. The Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), «Трго проти Хорватії» (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу «належного урядування», згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Таким чином, оскільки саме держава не виконала свій обов`язок запровадити чітку процедуру врегулювання питання порядку забезпечення суддів (втому числі суддів у відставці) житлом, що сприяло б юридичній визначеності у спірних правовідносинах, то відповідач не повинен нести негативні наслідки вказаної бездіяльності і вони мають покладатися саме на державу.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі №819/1249/17.

Крім того, позиція ТУ ДСА про те, що діючим законодавством не передбачено можливості забезпечення суддів у відставці житлом, в тому числі службовим, суперечить Положенню про порядок надання службового житла й користування ним суддями, працівниками апаратів судів, працівниками Державної судової адміністрації України та територіальних управлінь Державної судової адміністрації України, затвердженої наказом Голови ДСА України 22.12.2017 № 1122, пунктом 3 Розділу VI якого передбачено, що не можуть бути виселені із службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення особи, зазначені у ст.125 Житлового кодексу Української РСР.

Відповідна норма Житлового кодексу до категорії таких осіб відносить осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

За таких обставин суд визнає позовні вимоги недоведеними, не обґрунтованим, такими, що суперечать вимогам Закону, та відмовляє у їх задоволенні у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 321, 629, 827 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 95, 141, 263-265, 354,355 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області до ОСОБА_1 про зобов`язання звільнити жиле приміщення, - відмовити в повному обсязі.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення виготовлено 27 червня 2019 року.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Д.В. Воронков