РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

Справа №:755/1334/19

Провадження №: 2/755/1569/19

"19" червня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Марфіної Н.В. розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторське агентство «Фактор», про захист прав споживачів, -

у с т а н о в и в :

24.01.2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про захист прав споживачів, в якому просить суд визнати недійсним кредитний договір від серпня 2017 року укладений між ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та позивачем, а також стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що в серпні 2017 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання кредитних коштів на суму 1500,00 грн. Від третьої особи позивач почав отримувати дзвінки щодо сплати боргу, який виник у позивача перед відповідачем. 07.12.2018 року позивач звернувся до відповідача щодо надання доказів укладення кредитного договору та розрахунку заборгованості за кредитним договором. Також позивач звернувся і до третьої особи щодо отримання розрахунку заборгованості, однак жодних відповідей на свої звернення позивач не отримав. 08.01.2019 року позивач звернувся з претензіями до відповідача та третьої особи стосовно визнання договору недійсним, однак відповідей на свої претензії також не отримав. Позивач вважає, що укладений між ним та відповідачем договір кредиту не відповідає чинному законодавству, є несправедливим, а тому має бути визнаний недійсним. Так, позивач зазначає, що відповідач невірно нараховує відсоткову ставку річних за користування кредитними коштами, у зв`язку із чим позивач неодноразово звертався до відповідача, однак відповіді не отримав, що, на думку позивача, порушує його права споживача. Посилаючись на положення ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 1054 ЦК України позивач вказує, що процентна ставка за кредитним договором становить 70% річних, тобто є надто високою та незаконною. Крім того, позивач зазначає, що йому не було надано та він не був ознайомлений з істотними умовами укладання договору, а саме з умовами отримання кредиту та розміром відсоткової ставки. У зв`язку з наведеним позивач обґрунтовує свої вимоги посилання на положення ст.ст. 203, 215, 216, 536, 598, 599, 626, 627, 638, 1054 ЦК України. Також позивач вказує, що відповідач не повідомив його належним чином про відступлення права вимоги третій особі, в свою чергу третя особа здійснює щодо позивача незаконні дії, зокрема, розклеює оголошення, які містять персональні дані, поширює негативну інформацію про позивача. В даному контексті позивач посилається на положення ст.ст. 512, 514, 516, 517 ЦК України.

Ухвалою суду від 29.01.2019 року відкрито провадженні у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.

14.02.2019 року до суду надійшло клопотання відповідача про залучення в якості правонаступника відповідача - ТОВ «Кредит-Капітал». У клопотання відповідач зазначив, що позивач вводить суд в оману інформацією про те, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір на суму 1500,00 грн. Будь-якого договору, за яким відповідачем було надано позивачу позику на суму 1500,00 грн., не існувало та не існує, оскільки такий договір між сторонами ніколи не укладався. До 15.01.2019 року відповідач мав право вимоги до позивача за кредитним договором №518664 від 02.09.2017 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Компаньйон Фінанс» на суму 1550,00 грн. Відповідач набув право вимоги до позивача по кредитному договору №518664 від 02.09.2017 року на підставі договору факторінгу №180329-П від 29.03.2018 року, укладеному між відповідачем та ТОВ «Компаньйон Фінанс». 15.01.2019 року відповідач відступив ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» право вимоги до позивача по кредитному договору №518664 від 02.09.2017 року, що підтверджується договором факторингу №15012019-П від 15.01.2019 року та Реєстром боржників №1 від 15.01.2019 року.

Ухвалою суду від 15.02.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі правонаступника відповідача, оскільки згідно позовних вимог позивач просить суд визнати недійсним договір кредиту від серпня 2017 року, укладений між позивачем та саме ТОВ «ФК «Профіт Капітал». До свого клопотання представник відповідача долучив: копію договору факторингу №180329-П від 29.03.2018 року укладеного між ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та ТОВ «Компаньйон Фінанс», а також копію реєстру прав вимог №1; копію договору факторингу №15012019-П від 15.01.2019 року, а також витяг з реєстру боржників №1. Зі змісту вказаних документів прослідковується перехід прав вимоги до ОСОБА_1 , номер договору 518664 від 02.09.2017 року, прострочена заборгованість 1550,00 грн., прострочені виплати по відсоткам 5630,25 грн. (11353,75 грн., неустойка 16984,00 грн.), загальний розмір заборгованості 7180,25 грн. (29887,75 грн.). Однак, у позовній заяві не вказано достатніх ідентифікуючих даних кредитного договору, який позивач просить визнати недійсним, тому суд не може дійти висновку, що договір, який має на увазі позивач, є тим самим на який посилається відповідач прохаючи суд замінити відповідача його правонаступником. Так: номер договору у позовні заяві не вказаний; дата укладання договору визначена позивачем, як серпень 2017 року, натомість відповідач посилається на договір від 02 вересня 2017 року; із доданих відповідачем документів не вбачається, що ТОВ «Компаньйон фінанс» у даному випадку було первісним кредитором, а не відступило право вимоги, яке також раніше набуло; сума кредиту зазначена у позовній заяві та вказана відповідачем є різною, 1500,00 грн. та 1550,00 грн. відповідно. За таких умов у суду відсутні достатні дані які б свідчили про те, що позивачем ставиться питання про визнання недійсним саме того договору кредиту, по якому відповідач просить замінити його своїм правонаступником, що зумовлює необхідність відмови у задоволенні клопотання, оскільки доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

25.03.2019 року до суду надійшли письмові пояснення позивача у яких позивач зазначає, що в серпні 2017 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір на суму 1500,00 грн. У вересні позивач звернувся до відповідача з метою уточнення суми заборгованості і відповідач повідомив, що позивач має сплатити 2500,00 грн. Вказані кошти відповідач сплатив в кінці вересня в якості погашення заборгованості, однак почав отримувати від третьої особи у справі дзвінки з погрозами щодо сплати заборгованості, що виникла перед відповідачем. За твердженням позивача, відповідач не надає жодних належних доказів наявності та порядку нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, документів бухгалтерського обліку та будь-яких інших документів, передбачених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», при цьому підтвердженням наявності або відсутності заборгованості є лише документи первинного бухгалтерської документації, що визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

25.03.2019 року до суду надійшло клопотання позивача про долучення до матеріалів справи письмових доказів.

Також 25.03.2019 року до суду надійшли клопотання позивача про витребування від відповідача доказів.

Ухвалою суду від 28.03.2019 року клопотання позивача були задоволені частково, витребувано від відповідача належним чином завірену копію кредитного договору та документи, що підтверджують отримання позивачем інформації про умови кредиту та розміру відсоткової ставки, відносно кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем з відміткою про їх ознайомлення.

15.05.2019 року до суду надійшло повідомлення відповідача про неможливість виконання ухвали про витребування доказів із посиланням на те, що позивач вводить суд в оману зазначаючи, що між ним та відповідачем був укладений кредитний договір на суму 1500,00 грн. Кредитний договір між позивачем та відповідачем не укладався, такого кредитного договору не існувало та не існує. При цьому, до 15.01.2019 року відповідач мав право вимоги до позивача за кредитним договором №518664 від 02.09.2017 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Компаньйон Фінанс» на суму 1550,00 грн. Відповідач набув право вимоги до позивача по кредитному договору №518664 від 02.09.2017 року на підставі договору факторінгу №180329-П від 29.03.2018 року, укладеному між відповідачем та ТОВ «Компаньйон Фінанс». 15.01.2019 року відповідач відступив ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» право вимоги до позивача по кредитному договору №518664 від 02.09.2017 року, що підтверджується договором факторингу №15012019-П від 15.01.2019 року та Реєстром боржників №1 від 15.01.2019 року. За таких обставин відповідач повідомляє суд про неможливість виконання ухвали суду про витребування доказів та просить врахувати ту обставину, що кредитний договір між позивачем та відповідачем ніколи не укладався, такого кредитного договору не існувало та не існує при розгляді справи №755/1334/19.

Відповідач своїм правом на надання відзиву на позовну заяву станом на час ухвалення рішення у справі, не скористався.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Третя особа своїм процесуальним правом на надання пояснень з приводу поданого позову, станом на час ухвалення рішення у справі, не скористалась.

За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не викладав жодних заперечень проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення.

За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом позовних вимог позивача, останній просить суд ухвалити рішення про визнання кредитного договору від серпня 2017 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» та ОСОБА_1 - недійсним.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За змістом ст.ст. 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Особа може відмовитися від свого майнового права. Відмова від права власності на транспортні засоби, тварин, нерухомі речі здійснюється у порядку, встановленому актами цивільного законодавства. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом (ст. 12 ЦК України).

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст. 13 ЦК України).

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ст. 14 ЦК України).

За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

За змістом ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач заперечує укладення з позивачем будь-якого договору кредиту та на ухвалу суду про витребування доказів офіційно повідомив суд, що не укладав з позивачем жодного договору кредиту. Натомість певний період часу до 15.01.2019 року мав право вимоги до позивача за кредитним договором №518664 від 02.09.2017 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Компаньйон Фінанс» на суму 1550,00 грн. Право вимоги за вказаним договором кредиту відступлено відповідачем до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал».

При цьому, позивач протягом строку розгляду справи своїх позовних вимог не уточнював та залишив свої позовні вимоги як прохання - ухвалити рішення про визнання кредитного договору від серпня 2017 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» та ОСОБА_1 - недійсним.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження того, що у серпні 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» та ОСОБА_1 був укладений будь-який договір кредиту. При цьому, позивач не зазначає у зв`язку із чим в нього самого відсутній його примірник укладеного договору кредиту.

За відсутності підтвердження укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору у серпні 2017 року, відсутні підстави для задоволення вимог позивача про визнання такого договору кредиту недійсним.

Поскільки за нормами ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства, а підтвердження укладення договору кредиту між позивачем та відповідачем від серпня 2017 року відсутні, відповідно у позивача відсутній і обов`язок по виконанню кредитних зобов`язань перед відповідачем за договором кредиту від серпня 2017 року.

При цьому, у разі якщо позивач помилково не скористався своїм процесуальним правом на уточнення позивних вимог і має намір поставити перед судом питання про визнання недійсним саме кредитного договору №518664 від 02.09.2017 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Компаньйон Фінанс» на суму 1550,00 грн., це рішення не є перешкодою для звернення позивача до суду із відповідним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 83, 89, 141, 258-260, 263-265, 273, 275, 279, 280, 281, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 11-16, 202, 203, 215, 1054, 1055 ЦК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторське агентство «Фактор», про захист прав споживачів - відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 19.06.2019 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт сервї НОМЕР_1 виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві від 22.10.2004 року);

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (04071, м. Київ, вул. Набережно-Лугова, 8, );

Третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторське агентство «Фактор» (04112, м. Київ, вул. Шамрила, 4а, ).

Суддя -