ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року м. Харків

Справа № 628/3925/18

Провадження № 22-ц/818/4044/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: Регіональна інформаційно-рекламна щотижнева газета «Наш город» (засновник ОСОБА_2 ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Регіональної інформаційно-рекламної щотижневої газети «Наш город» (засновник ОСОБА_2 ) про захист честі, гідності, ділової репутації,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 4 червня 2019 року, ухвалене суддею Литвиновим О.В.,

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до засновника Регіональної інформаційно-рекламної щотижневої газети «Наш город» ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, в якому просив суд визнати недостовірними та такими що не відповідають дійсності, ганьблять його честь гідність, ділову репутацію, являються наклепом дії відповідача з виготовлення та поширення інформації стосовно нього у статті, опублікованій в даній газеті в НОМЕР_1 під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_1» ІНФОРМАЦІЯ_2, а також зобов`язати відповідача спростувати відомості, поширені ІНФОРМАЦІЯ_2 у вказаній статті, шляхом публікації офіційного вибачення перед позивачем.

Позов мотивований тим, що в даній статті мовою оригіналу вказані наступні цитати, які він вважає такими, що ганьблять його честь гідність та ділову репутацію та являються наклепом: «…Милиционер, который довел подростка до самоубийства»; «Резонансное преступление - доведение до самоубийства ученика Грушовской школы ОСОБА_6 милиционером ОСОБА_1 , возглавлявшим в 2015 году сектор БНОН Купянского ГО ГУМВД »; «А тогдашний «главный борец» с незаконным оборотом наркотиков и его сослуживцы не понесли заслуженого наказания»; «Их сына нет среди живых, а безнаказанный ОСОБА_1 спокойно живет, работает, ходит по городу». Позивач вважає, що відповідач поширив неправдиві відомості стосовно нього про те, що він скоїв злочин, вказавши його прізвище, ім`я, посаду яку він очолював та додавши особисте фото.

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 4 червня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що оспорювана стаття, включаючи її назву, є висвітленням досудового розслідування за фактом смерті неповнолітнього ОСОБА_6 , зміст статті відповідає суті справи, яка викладена в ухвалі слідчого судді Куп`янського міськрайонного суду від 09.11.2018 року, тому відсутні підстави для спростування такої інформації чи визнання її змісту таким, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, а також не являється наклепом.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на обставини, які були викладені ним в позовній заяві. Суд, не встановивши причинний зв`язок між смертю ОСОБА_6 та діями позивача та не перевіривши обставини по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 120 КК України послався на те, що відповідачем була відтворена інформація, яка містилася в статті інтернет - видання «Нарком». Регіонально інформаційно рекламна щотижнева газета «Наш город» - є юридичною особою, яка особисто повинна відповідати за ті чи інші статті, які друкуються в зазначеній газеті. Суд в своєму рішенні посилається на ч.3 ст. 277 ЦК України, якою визначено, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила не довела протилежного, але частину третю статті 277 виключено на підставі Закону № 1170- VII від 27.03.2014, тому суд припустився помилки, вказуючи у своєму рішенні на встановлення факту про недостовірну інформацію. Суд дійшов помилкового висновку про те, що інформація, викладена у статті з назвою «Дело милиционера, который довел подростка до самоубийства, снова раследуют» є висвітленням ходу розслідування смерті неповнолітнього гр. ОСОБА_6 Через поширення недостовірної інформації позивач постійно відчуває до себе негативні наслідки, як до громадянина України так і до державного службовця, тобто є наявним той факт, що вказаною статтею були порушені особисті немайнові права позивача. Суд не застосував норми статті 3, частини 3 статті 18 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», статті 46 Закону України «Про інформацію».

ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції надано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Відзив мотивований тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не спростовує фактичних обставин, що були встановлені під час розгляду справи. Зазначає, що позивач знаючи, що оспорювана публікація є повним відтворенням публікації інтернет-видання «Нарком», вказує, що її автором є відповідач. Позивач не надав доказів в обгрунтування того, що викладена в газеті інформація є недостовірною, наклепницькою, а відповідачем порушено засади журналістської діяльності та право на поширення суспільно-значимої інформації. Позивач не надав доказів того, що зміст оспорюваної публікації свідчить про втручання в його особисте життя та посягає на його честь і гідність.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 09.11.2018 р. ухвалою слідчого судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області була задоволена скарга ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та скасована постанова слідчого СВ Куп`янського відділу поліції ГУНП в Харківській області Гришина С.В. від 26.11.2015 р. про закриття кримінального провадження №0001615 від 04.07.2015 р. та відновлено досудове розслідування по даному кримінальному провадженню за ч.1 ст. 120 КК України. З вказаної ухвали вбачається, що 04.07.2015 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001615 були внесені відомості за ч.1 ст. 115 КК України за фактом виявлення в лісовому масиві села Благодатівка Куп`янського району Харківської області трупу неповнолітнього ОСОБА_6 зі слідами значних гнилісних змін, який покінчив життя самогубством через повішення. Згідно з висновком судово-медичної експертизи №2-4-КПт/15 від 17.08.2015 р. причиною смерті ОСОБА_6 стала механічна асфіксія, обумовлена здавленням органів шиї петлею, що затягувалася під дією тіла покійного. 12.08.2015 р. слідчим склад вказаного кримінального провадження було змінено з ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 120 КК України.

Відповідно до вказаної ухвали слідчого судді під час досудового розслідування було встановлено, що в ніч з 8 на 9 червня 2015 р. ОСОБА_6 стало погано і він повідомив, що вживав наркотики, після чого його відвезли до лікарні. Після цього працівники поліції неодноразово спілкувалися з ним, а 12.06.15 р. ОСОБА_6 разом із матір`ю викликав до себе начальник СБНОН Куп`янського МВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_1 , який повідомив, що за непритягнення до кримінальної відповідальності вони повинні сплатити йому 15 тисяч гривень. По дорозі додому ОСОБА_6 сильно нервував, а одразу після повернення - зник і його труп знайшли через 3 тижні повішеним.

ІНФОРМАЦІЯ_3 інтернет-видання «Нарком» розмістило публікацію з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» з фотографією позивача.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в газеті «Наш город» була опублікована стаття з аналогічною назвою та в якій фактично була відтворена інформація, яка містилася в статті інтернет-видання «Нарком».

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час, як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права.

Згідно з частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Разом із тим, слід відрізняти деякі висловлювання, які хоч і мають характер образи, однак в цілому контексті є оцінюючими судженнями з урахуванням вживаних слів та виразів з використанням мовно-стилістичних засобів.

Судження - це те саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Відповідно до частини першої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Європейський суд з прав людини зауважує, термін «приватне життя» є широким поняттям, що не має вичерпного визначення, і поширюється на безліч аспектів самоідентифікації людини, наприклад, на ім`я особи та зображення, і включає в себе її фізичну та психологічну цілісність. Репутація і честь людини є частиною її самоідентифікації і психологічної цілісності, а тому також охоплюються поняттям приватне життя (BOGOMOLOVA v. RUSSIA, № 13812/09, § 51, ЄСПЛ, 20 червня 2017 року).

Відносно фотографій Європейський Суд вказав, що зображення особи є одним із головних атрибутів її особистості, оскільки воно розкриває унікальні характеристики особи і відрізняє особу з-поміж інших. Право на захист свого зображення є, таким чином, однією з головних складових особистого розвитку. Воно передбачає, головним чином, право особи контролювати використання цього зображення, в тому числі і не дозволяти його опублікувати. Хоча головною метою статті 8 є захист особи від неправомірного втручання з боку державної влади, вона не лише зобов`язує державу утримуватись від такого втручання: окрім такого негативного заходу, можуть існувати позитивні зобов`язання, невід`ємні від ефективної поваги до приватного або сімейного життя особи. Ці зобов`язання можуть передбачати здійснення заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин осіб між собою. Це стосується також захисту зображення особи від зловживання з боку інших осіб (VON HANNOVER v. GERMANY (No. 2), № 40660/08, 60641/08, § 96, 98, ЄСПЛ, 07 лютого 2012 року).

Положеннями статті 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до інформації ст. секретаря Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 06.05.2019 р. в провадженні судді Цендри Н.В. знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст. 120 КК України, яке надійшло до суду 06.03.2019 р. (а.с.116).

Повідомлення новин, які базуються на інтерв`ю або відтворенні висловлювань інших осіб, незалежно від того, чи вони були змінені, чи ні, є одним з найважливіших способів інформування громадськості, завдяки якому преса відіграє свою життєво важливу роль «суспільного сторожового пса». У таких справах слід розрізняти ситуації, коли такі висловлювання належали журналісту, і коли були цитатою висловлювання іншої особи, оскільки покарання журналіста за участь у розповсюдженні висловлювань інших осіб буде суттєво заважати пресі сприяти обговоренню питань суспільного значення та не повинно розглядатись, якщо для іншого немає винятково вагомих причин (GAZETA UKRAINA-TSENTR v. UKRAINE, № 16695/04, § 46, ЄСПЛ, 15 липня 2010 року).

Таким чином, суд першої інстанції, правильно застосувавши вищенаведені правові норми та усталену практику ЄСПЛ, надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам, із дотриманням норм процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у зв`язку з тим, що інформація, яка викладена в статті, носить характер оціночних суджень, є відтворенням публікації інтернет-видання «Нарком» з посиланням на джерело інформації.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана правова оцінка.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 4 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 28 жовтня 2019 року