Справа № 204/1915/19
Провадження № 2/204/918/19
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
04 липня 2019 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючої судді Токар Н.В.,
при секретарі Стрежнєві Г.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та грошових коштів на утримання дитини, -
У березні 2019 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила:
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 5000 грн. на місяць до досягнення дитиною повноліття починаючи з дня пред`явлення позову;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти на дитячий садочок та курси англійської мови для доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 2222 грн. на місяць.
В обґрунтування позову позивач вказала на те, що 08 грудня 2012 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Від шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. На сьогодні сторони разом не проживають. Донька проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Утримання дитини потребує значних коштів, зокрема дитячий садочок, курси англійської мови, їжа, одяг і позивачці самій важко без допомоги батька, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутись до суду.
Позивач у судове засідання не з`явилась, надавши на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.
Відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин; належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не подав відзив; позивач не заперечувала проти такого вирішення справи та ухвалення заочного рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, та у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним.
Встановлено, що 08 грудня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку було зареєстровано шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис № 859 (арк.с.9-10).
Від шлюбу у подружжя народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 581 (арк.с.8).
Відповідно до рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано (арк.с.12-13). Після розірвання шлюбу дитина проживає з матір`ю.
Відповідно до ч.ч.2,3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття; сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
Відповідно до ст.7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Суд, враховуючи матеріальне становище сторін, виходячи з принципу рівності прав та обов`язків батьків, передбаченого нормами Сімейного Кодексу України, вважає, що відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина і при визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого, при цьому, суд звертає увагу, що наявність додаткових витрат підтверджена належними доказами і з відповідача підлягає стягненню 50% вказаних витрат.
Аналогічні положення містяться у правовому висновку Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі №6-1489цс 17.
Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до положень ст.ст. 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі; участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах; обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу.
Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд повинен враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.
Згідно копії товарного чеку від 05 листопада 2018 року, виданого ФОП ОСОБА_4 було сплачено у якості вартості за навчання ОСОБА_5 у Центрі англійської мови «In Touch» 1800 грн. (арк.с.14).
Як вбачається з копії товарного чеку від 03 грудня 2018 року, виданого ФОП ОСОБА_4 було сплачено у якості вартості за навчання ОСОБА_5 у Центрі англійської мови «In Touch» 2050 грн. (арк.с.14).
Тому, з урахуванням товарних чеків, суд вважає, що фактично понесеними та належним чином підтвердженими є витрати, які повинні бути стягнені з відповідача на користь позивача у розмірі 50 % від понесених витрат, складають суму 1925 грн. 00 коп., виходячи із розрахунку: (2050 грн. + 1800 грн.) : 2 = 1925 грн. 00 коп.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, суд вважає, що позивач, відповідно до вимог ст.12 ЦПК України, не довела, за допомогою належних та достатніх доказів, з урахуванням положень ст.ст.77-80 ЦПК України, зазначені нею обставини в частині можливості стягувати на її користь кожного місяця на утримання дитини додаткові витрати у розмірі 2222 грн.
Крім того, суд наголошує, що вимога позивача щодо зобов`язання сплачувати щомісячно додаткові витрати на розвиток дитини у розмірі 2222 грн., не підлягає задоволенню, оскільки в даному випадку позивач не набула права на вказану вимогу, оскільки це є вимога на майбутнє, а тому доводи позивача про те, що додаткові витрати можуть фінансуватись наперед ґрунтуються виключно на припущеннях, адже вказані витрати позивачем ще не понесені.
Відповідно до норм чинного законодавства за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом.
Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивачка, скориставшись своїм правом, просила стягнути аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Встановлено, що неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходиться на утриманні позивачки, проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 , добровільно допомоги на утримання дитини відповідач не надає, з урахуванням його можливостей та матеріального стану, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд доходить висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу дитині, та вважає, що аліменти слід встановити в розмірі 2027 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 березня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1536 грн. 80 коп., виходячи з двох вимог, заявлених позивачем.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 180-184, 191, 192 СК України, ст.ст. 4,5, 12,13,76-82,133,141,258,259,263-265,273, 280-282 ЦПК України, п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та грошових коштів на утримання дитини - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 - аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 2027 (дві тисячі двадцять сім) грн. 00 коп., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 березня 2019 року і до повноліття дитини, в особі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженки Херсонської області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , допустивши по справі негайне виконання у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 2027 (дві тисячі двадцять сім) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1536 (тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 (вісімдесят) коп.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Н.В.Токар