ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 626/2491/18

Провадження № 22-ц/818/4705/19

29 жовтня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Тичкової О.Ю., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне аграрно - орендне підприємство «Промінь»,

розглянув в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргоюПриватного аграрно - орендного підприємства «Промінь» на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 12 липня 2019 року (суддя Дудченко В.О.) по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного аграрно - орендного підприємства «Промінь» про визнання договору оренди землі недійсним,-

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати недійсним договір оренди №552 від 01.11.2006 року земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,15 га, кадастровий номер :11:000:0112, укладений між ним і ПАОП «Промінь» та скасувати запис про державну реєстрацію права оренди ПАОП «Промінь» на вказану земельну ділянку.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що в його власності знаходиться земельна ділянка, розміром 6,15 га, кадастровий №:11:000:0112, яка належить йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ХР №059662 від 27.02.2001 року.

01.11.2006 року між ним та ПАОП «Промінь» був укладений договір оренди землі на 12 років. Після закінчення строку договору, на який він був укладений, ним був направлений до ПАОП «Промінь» лист про повернення йому земельної ділянки, так як він не мав наміру продовжувати договір оренди. Він звернувся до Красноградського відділу Держгеокадастру та отримав витяг, в якому зазначено, що вищевказаний договір оренди укладений строком на 25 років. Однак він ніякого договору на 25 років не підписував, а тільки на 12 років, повноважень на підписання такого договору нікому не надавав. Про існування договору оренди землі №552 від 01.11.2006 року строком на 25 років він навіть не здогадувався, а дізнався лише з інформації, наданої з Реєстру прав на нерухоме майно.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник позовні вимоги підтримали.

Представники відповідача проти позову заперечували.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 12 липня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Постановлено визнати недійсним договір оренди №552 від 01.11.2006 року земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,15 га, кадастровий номер :11:000:0112, укладений між ОСОБА_2 і ПАОП «Промінь», який зареєстрований 23.03.2007 року за №77 у Красноградському районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах». В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ПАОП Промінь» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та постановити нове, яким позов залишити без задоволення.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; невідповідністю висновків суду обставинам справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що всі дії, пов`язані з укладанням спірного договору вчиняла дружина позивача за його дорученням; поведінка позивача щодо отримання орендної плати свідчить про прийняття умов договору. Крім того, просить застосувати до вказаних правовідносин строки позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Посилається на відсутність його волевиявлення на укладання договору на строк 25 років, що було підтверджено висновком експерта під час розгляду справи.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ХР №059662 від 27.02.2001 року ОСОБА_2 належить на праві власності земельна ділянка площею 6,15 га. кадастровий номер № :11:000:0112 (а.с.15-18).

З копії договору оренди земельної ділянки №552 від 01.11.2006 року вбачається, що між ОСОБА_2 та ПАОП «Промінь» укладено договір оренди земельної ділянки, строком на 25 років, починаючи з дати його реєстрації. Договір зареєстрований 23.03.2007 року за №77 у Красноградському районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» (а.с.10-12).

03.10.2018 року ОСОБА_2 надіслав до ПАОП «Промінь» заяву, в якій вказав, що йому стало відомо, що у 2007 році між ним та ПАОП «Промінь» був укладений договір оренди земельної ділянки строком на 25 років, просив надати йому екземпляр оригіналу зазначеного договору оренди землі, оскільки він не підписував договір оренди строком на 25 років і нікого на його підписання не уповноважував (а.с.7).

Відповідно до копії заяви від 16.10.2018 року ОСОБА_2 звернувся з проханням до ПАОП «Промінь» повернути йому земельну ділянку після закінчення строку дії договору у 2018 році, який він укладав на 12 років (а.с.8).

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи №28199 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.Засл. проф. М.С. Бокаріуса від 25.01.2019 року, підпис від імені ОСОБА_2 в договорі оренди земельної ділянки № 552, укладеному між ОСОБА_2 та ПАОП «Промінь», зареєстрованому у Красноградському районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у книзі державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 23.03.2007 року за № 77, розташований на зворотному боці третього аркуша документа, у графі «Орендодавець ОСОБА_3 Никодимович» виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою (а.с.39-47).

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 14 Закону України «Про оренду землі» передбачена письмова форма договору оренди землі.

Правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (частина друга статті 207 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Факт відсутності волевиявлення ОСОБА_2 на укладення оспорюваного договору оренди землі зі строком дії 25 років підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що укладення договору та отримання позивачем орендної плати відбувалось за його дорученням дружиною позивача, висновків суду не спростовує, оскільки, як було правильно встановлено судом першої інстанції додаткова угода про зміни до договору оренди земельної ділянки №552 від 01.11.2006 року була укладена 01.12.2016 року. Відповідно до копії довіреності від 18.04.2016 року ОСОБА_2 уповноважив свою дружину ОСОБА_4 отримати в ПАОП «Промінь» належну йому орендну плату за 2016, 2017, 2018 роки, для чого надав їй право подавати від його імені заяви, підписувати документи та виконувати усі інші дії, пов`язані з цим дорученням, тобто усі дії, пов`язані саме з отриманням орендної плати, а не уповноважував її на укладання будь-яких угод (а.с.70).

Відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦК України правочин вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим лише у разі якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Жодних доказів на підтвердження вчинення вказаних дій ОСОБА_2 ведповідач не надав.

Що стосується застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Положеннями ч.1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 3. ч. 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач, звертаючись до суду із вказаним позовом зазначав, що укладав договір оренди належної йому земельної ділянки строком на 12 років та із сплавом цього терміну направив відповідачу лист з повідомленням відсутності у нього наміру продовжувати орендні правовідносини.

Отримавши витяг від 16.10.2018 року з Державного реєстру прав на нерухоме майно, дізнався про реєстрацію договору оренди на 25 років.

Вказаного договору позивач не укладав, що було встановлено судовим розглядом.

Доводи відповідача про те, що позивач знав про порушення свого права ще у 2006 році є необґрунтованими та не підтверджені жодними доказами.

В іншій частині рішення не оскаржувалось і судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а лише зводяться до переоцінки доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року).

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

За приписами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1. ч.1 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного аграрно - орендного підприємства «Промінь» - залишити без задоволення.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 12 липня 2019 року року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С.Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

О.Ю. Тичкова