ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 червня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 730/291/19

Головуючий у першій інстанції Луговець О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/844/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2019 року (ухвалене о 09:59) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, -

У С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з останнього на її користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

Позов обґрунтовувала тим, що вона є інвалідом І групи. У зв`язку із захворюванням суглобів користується для свого пересування електровізком, для зберігання якого за погодженням з міською радою було збудовано окрему прибудову біля під`їзду будинку, де вона проживає. Сторони проживають в одному багатоквартирному будинку. Позивачка зазначає, що кожної зими, в тому числі і поточного року, відповідач при випадінні снігу відчищає від під`їзду будинку сніг до її прибудови, де знаходиться електровізок. Прохання до відповідача не кидати сніг під прибудову не були почуті.

Позивачка зазначає, що обмеження її у користуванні електровізком, що було зумовлено систематичним накиданням снігу відповідачем під прибудову, де зберігається електровізок, завдало їй моральної шкоди. Моральні страждання полягали в тому, що позивачка, не зважаючи на свій стан здоров`я, була змушена відгрібати накиданий відповідачем сніг, переживала душевні страждання, які проявлялись підняттям артеріального тиску, головними болями, порушенням сну та думками, що її пригнічували.

Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 23.04.2019 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на його необ`єктивність та необґрунтованість.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що районним судом не враховано як докази заяви позивачки до комунального підприємства і міського голови та відповідь міської ради про проведення бесіди з відповідачем, а також фото, за якими можна ідентифікувати точне місце зроблених фотознімків не зважаючи на відсутність на них точної дати, часу та особи відповідача.

Вказує, що судом першої інстанції умисно не було долучено як докази і не враховані в подальшому у рішенні суду довідку КП «Борзнажитлосервіс» щодо надання дозволу на прибудову приміщення для електровізка та копії документів на електровізок.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, голослівними, надуманими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідач вказує, що жодних доказів на підтвердження того, що з його боку по відношенню до позивачки вчинялись неправомірні дії, які б заподіяли їй моральні страждання, в тому числі і під час відчищання снігу від під`їзду будинку, не надано і ніяких неправомірних дій він не вчиняв.

Відповідач зазначає, що судом правомірно не враховано фотознімки як належні докази, оскільки на них відсутня дата фіксації обставин (число, місяць, рік), вони не підтверджують місце розташування зображених на них приміщень, їх належність до житлового будинку місця проживання сторін та зберігання в даних приміщеннях електровізка позивачки, а також вони не містять фіксації протиправних дій відповідача, в тому числі й пов`язаних з відчищанням снігу.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із недоведеності належними та достовірними доказами вчинення відповідачем неправомірних дій щодо позивачки та заподіяння їй душевних страждань і моральної шкоди.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю з дитинства І-Б групи з ураженням опорно-рухового апарату та потребує сторонньої допомоги (а.с. 5, 6, 9).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають в одному багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 . (а.с. 3, 16).

29.01.2019 та 19.02.2019 ОСОБА_1 зверталася із заявами на ім`я міського голови, в яких зазначала, що житель будинку ОСОБА_2 зимою постійно відкидає сніг під під`їздом так, що засипає прохід, у тому числі, до вуличної кладової. На неодноразові прохання кидати сніг в іншу сторону не реагує, просила поговорити з ОСОБА_2 з приводу зазначених дій (а.с. 10, 11).

25.02.2019 на вказані звернення за підписом міського голови Борзнянської міської ради Чернігівської області Дворниченко ОСОБА_3 надано відповідь за № 104 про те, що з ОСОБА_2 проведена розмова про добросусідські відносини (а.с. 12).

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За положеннями ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження протиправних і умисних дій відповідача, а саме накидання ним снігу під кладову, в якій зберігається електровізок позивачки, що призвело до обмеження доступу ОСОБА_1 до електровізка та, відповідно, завданих цим позивачці моральних страждань, та зважаючи на те, що обов`язок доведення та надання доказів згідно діючого цивільно-процесуального законодавства покладається на сторони, районний суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Посилання апеляційної скарги на те, що судом першої інстанції умисно не було долучено як докази і не враховані в подальшому у рішенні суду довідку КП «Борзнажитлосервіс» щодо надання дозволу на прибудову приміщення для електровізка та копії документів на електровізок, не є слушними, оскільки в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про долучення до справи додаткових документів (фотознімків будинку, довідки) судом було відмовлено у зв`язку з порушенням строків, визначених ст. 83 ЦПК України, а поважних причин несвоєчасного подання цих доказів, про існування яких було відомо позивачці ще до подачі позовної заяви, нею не наведено, про що зазначено у мотивувальній частині рішення суду та протоколі судового засідання від 23.04.2019. Крім того, зазначені докази не впливають на правильність висновків суду зважаючи на предмет спору.

Доводи позивачки про те, що районним судом не враховано як докази її заяви до комунального підприємства і міського голови та відповідь міської ради про проведення бесіди з відповідачем, а також фото, за якими можна ідентифікувати точне місце зроблених фотознімків не зважаючи на відсутність на них точної дати, часу та особи відповідача, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені документи, як вірно вказано у рішенні суду першої інстанції, не є належними та достовірними доказами вчинення відповідачем якихось неправомірних дій щодо позивачки.

Районним судом у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка і доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів, та незгоди з їх оцінкою районним судом, а також до невірного розуміння заявницею вимог чинного законодавства та власного тлумачення норм процесуального законодавства щодо оцінки доказів.

Обґрунтованих доводів про порушення судом першої інстанції норм процесуального або матеріального права, а також посилання на обставини, які давали б суду апеляційної інстанції підстави для переоцінки доказів та спростування висновків суду, апеляційна скарга також не містить.

Таким чином, висновок районного суду про відмову у задоволенні позову ґрунтується на вимогах закону, рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді: