ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/129/19 Справа № 202/7757/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Марченко Н.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лівобережне», фізичної особи підприємця ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про визнання договору оренди недійсним та усунення перешкод у користуванні власністю, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулась з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 28 листопада 2013 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу вона придбала 93/100 часток нежитлових приміщень № 79 у житловому будинку літ. А-10 на першому поверсі, які складаються з приміщень поз. 3-15 загальною площею 97,6 кв.м, прибудови літ. a-1 поз. 2, ганків літ. a, аv, поз. 1-лоджія, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Інші 7/100 часток нежитлових приміщень належать на праві власності ОСОБА_5

Відповідач ТОВ «Лівобережне» самовільно незаконно зайняло та використовує належні їй 93/100 частини приміщення, обмеживши її доступ до нього шляхом встановлення нових замків, та не визнає її права власності.

Крім того, зазначене приміщення на підставі договору оренди від 1 січня 2013 року було незаконно передано ТОВ «Лівобережне» в оренду фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 , який використовує його для здійснення підприємницької діяльності.

Разом із тим, вона не надавала згоди на укладення договору оренди з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 .

5 червня 2015 року нею на адресу відповідачів були направлені письмові вимоги про усунення перешкод в користуванні спірними приміщеннями, але в добровільному порядку відповідачі відмовляються їх звільнити, у зв`язку з чим вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Просила суд визнати недійсним договір оренди, укладений 1 січня 2013 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 . і ТОВ «Лівобережне», зобов`язати останніх не чинити їй перешкоди у користуванні належними їй 93/100 частинами нежитлових приміщень № 79 у АДРЕСА_2 літ. А-10 на першому поверсі, які складаються з приміщень поз. 3-15 загальною площею 97,6 кв.м, прибудови літ. a-1 поз. 2, ганків літ. a, аv, поз. 1-лоджія, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та звільнити зазначену частину цих нежитлових приміщень.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Лівобережне» не чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні належними їй 93/100 частинами нежитлових приміщень АДРЕСА_3 НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 та складаються з приміщень поз. 3-15 загальною площею 97,6 кв.м, прибудови літ. a-1 поз. 2, ганків літ. a, аv, поз. 1-лоджія, та звільнити належні ОСОБА_2 93/100 частин нежитлових приміщень АДРЕСА_4 , що АДРЕСА_1 та складаються з приміщень поз. 3-15 загальною площею 97,6 кв.м, прибудови літ. a-1 поз. 2, ганків літ. a, аv, поз. 1-лоджія.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила відмовити в позові ОСОБА_2 .

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що договір купівлі-продажу від 28.11.2013 року, укладений між ТОВ «Лівобережне» і ОСОБА_2 вважає недійсним та протиправно посвідченим приватним нотаріусом без її згоди. Також посилається на порушення судом норм процесуального права: безпідставне відкриття провадження у справі, ненаправлення копій позову, неналежний розгляд клопотань.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 листопада 2013 року між ОСОБА_7 , який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від імені ТОВ «Лівобережне», і ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу частки нерухомого майна (нежитлових приміщень), який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Михайленком В.П. та зареєстрований в реєстрі за № 748.

Відповідно до даного договору ОСОБА_2 придбала у ТОВ «Лівобережне» належні йому 93/100 частини нежитлових приміщень № НОМЕР_1 у житловому будинку літ. А-10 на першому поверсі, які складаються з приміщень поз. 3-15 загальною площею 97,6 кв.м, прибудови літ. a-1 поз. 2, ганків літ. a, аv, поз. 1-лоджія, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ) вартістю 104 410 грн.

Право власності позивача на нежитлове приміщення АДРЕСА_5 загальною площею 104,5 кв.м було зареєстровано 28.11.2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Інші 7/100 частин цього приміщення, які складаються з приміщення поз. 1 (приміщення магазину) прибудови літ. а-1 загальною площею 6,9 кв.м, належали ОСОБА_5 , а згідно з договором дарування від 17 січня 2017 року належать ОСОБА_4

1 січня 2013 року між ТОВ «Лівобережне» в особі директора ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 був укладений договір оренди, відповідно до якого ТОВ «Лівобережне» передало, а орендар прийняв у тимчасове користування частину території нежитлового приміщення площею 72 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з пунктом 2.1 договору оренди договір діє з моменту підписання і до 01.01.2014 року.

Пунктом 2.3 договору оренди передбачено, що якщо кожна зі сторін не повідомить іншу сторону за два місяці до закінчення договору про його припинення, договір вважається продовженим на подальший строк на тих самих умовах.

Частиною 1 статті 770 ЦК України передбачено, що у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.

Таким чином, у зв`язку із укладенням 28 листопада 2013 року договору купівлі-продажу частини нежитлових приміщень АДРЕСА_5 , до ОСОБА_2 перейшли права та обов`язки наймодавця відповідно до договору оренди, укладеного 1 січня 2013 року між ТОВ «Лівобережне» і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 .

Приймаючи до уваги, що позивач не ставила питання про розірвання або про припинення договору оренди від 01.01.2013 року, такий договір вважається пролонгованим на раніше встановлений строк та є діючим на даний час.

Згідно з частиною 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що на даний час належні позивачу згідно з договором купівлі-продажу від 28.11.2013 року нежитлові приміщення зайняті ТОВ «Лівобережне», яке не визнає права власності позивача на ці приміщення.

5 червня 2015 року позивач направила на адресу ТОВ «Лівобережне» письмову вимогу про усунення перешкод у користуванні належними їй приміщеннями, яка була залишена відповідачем без задоволення.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованих висновків про часткове задоволення позовних вимог та необхідність захисту майнових прав позивача шляхом зобов`язання ТОВ «Лівобережне» не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні належними їй 93/100 частинами нежитлових приміщень АДРЕСА_3 НОМЕР_1 , АДРЕСА_6 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо недійсності договору купівлі-продажу від 28.11.2013 року, укладеного між ТОВ «Лівобережне» і ОСОБА_2 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки договір є чинним та в судовому порядку не оскаржувався, а згідно положень статті 204 ЦК України правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Право власності позивача на спірне майно підтверджується належними правовстановлюючими документами, оригінали яких були оглянуті судом першої інстанції.

Посилання апеляційної скарги на неправомірне відкриття провадження у справі, оскільки позовна заява не відповідала ст.ст.119,120 ЦПК України 2004 року, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відкриття провадження у справі підлягає оскарженню тільки щодо порушення правил підсудності.

Інші доводи апеляційної скарги щодо незаконності судового рішення висновки суду першої інстанції не спростовують, зводяться до необґрунтованої незгоди з рішенням суду першої інстанції, однак судом першої інстанції надано об`єктивну оцінку доводам сторін на підставі вимог діючого законодавства та постановлено рішення по суті спору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04).

Таким чином, порушень норм матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені апелянтом у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий О.П.Варенко

Судді О.В.Лаченкова

О.В. Свистунова