КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/5542/19 Головуючий у 1 інстанції - Коваль О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2019 р. Київський Апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду

цивільних справ :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Заришняк Г.М., Рубан С.М.

При секретарі - Камінській Є.М.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного

суду в порядку спрощеного позовного провадження

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_2

на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 липня 2019 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з`явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02 липня 2019 року залишено без задоволення позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить це рішення скасувати і постановити нове рішення, яким визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути солідарно з них на користь ОСОБА_2 судовий збір, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, ОСОБА_2 є власником квартири адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договіром купівлі- продажу квартири від 20.05.2003 р., посвідченим приватним нотаріусом КМНО Громовою О.П.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Обгрунтовуючи позов позивачка зазначала, що вона є єдиним власником вказаної квартири, що вона надала дозвіл на вселення в належну їй квартиру відповідачів, які були членами її сім`ї, проте з 2016 р. відповідачі в цій квартирі не проживають, комунальні послуги не сплачують, їх фактичне місцезнаходження їй невідомо. Тому, позивачка звернулася до суду із позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням на підставі ст.ст.71, 72 ЖК України.

В подальшому протягом розгляду справи позовні вимоги не змінювала і не уточнювала.

Постановлюючи рішення суд виходив з того, що суду не було надано належних та допустимих доказів того, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які зареєстровані за адресою вказаної квартири : АДРЕСА_1 дійсно не проживають у вказаному житлі з 2016 року, як зазначено в позові; що не було доведено належними та допустимими доказами непроживання відповідачів протягом одного року згідно норм ЦК України без поважних на те причин. Клопотання про їх забезпечення та витребування суду не заявлялися; що надані суду Акти ЖЕД № 9 від 09.12.2016 року та від 05.03.2019 року щодо непроживання відповідачів не можуть вважатися допустимими, достовірними та достатніми доказами розумінні норм ЦПК України, оскільки, містять загальну інформацію про непроживання таких, зокрема періоду такого їх непроживання в спірному житлі, що загалом може свідчити про періодичне непроживання, чи то про тимчасове їх непроживання менше року. Також вказані Акти не підтверджені показами свідків.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.ст.80, 81 ЦПК України).

Проте, постановлюючи рішення суд не звернув увагу на те, що позов заявлений на підставі ст.71, 72 ЖК України і розглянув справу керуючись ст.ст.316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, якими регулюються права власника та захист права власності.

За таких обставин судова колегія вважає, що з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, а рішення суду не можна визнати законним і обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з постановленням нового рішення щодо заявлених позовних вимог про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням на підставі ст.ст.71, 72 ЖК України.

Оскільки, рішення постановлено заочно за відсутності сторін, а матеріали справи не містять достатніх доказів щодо обставин справи та належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, що спірна квартира є власністю позивачки, то судова колегія вважає, що в задоволенні позову з підстав ст.ст.71,72 ЖК України належить відмовити.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, ст.ст.71,72 ЖК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Святошинського районного суду м.Києва від 02 липня 2019 року - скасувати і постановити нове рішення, яким в задоволенні позову - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 29.10.2019 р.

Головуючий :

Судді :