РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м. Мукачево Справа №303/6341/19

2/303/2181/19

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді Кость В.В.

секретар судового засідання Немеш Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево матеріали цивільної справи

за позовом ОСОБА_1

до відповідачів: (1) публічного акціонерного товариства «РАЙФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ»;

(2) ОСОБА_2

третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Мукачівський міський відділ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області

про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «РАЙФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», ОСОБА_2 , зазначивши третьою особою Мукачівський міський відділ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області, про звільнення нерухомого майна з-під арешту, а саме житлового будинку загальною площею 71,2 кв.м, житловою площею 42,9 кв. м., що знаходиться у АДРЕСА_1 (далі - Будинок) , реєстраційний номер обтяження: 9782247 від 29.04.2010 року, накладений Мукачівським міським відділом ДВС ГТУЮ у Закарпатській області на підставі постанови ВП №18955221 від 16.04.2010.

Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про те, що на підставі договору від 27.06.2019 позивач набула право вимоги за договором іпотеки від 12.06.2008 на Будинок до позичальника ОСОБА_3 Вона зареєструвала за собою право власності на Будинок, однак обмежена в реалізації своїх прав щодо останнього у зв`язку з накладеним арештом.

Позивач подала суду заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідач (2) подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відповідач (1) відзив на позовну заяву не надав, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не висловив.

Від начальника Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Закарпатській області надійшла заява про розгляд справи без участі представника, у задоволенні позову не заперечують.

На підставі частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України судовий розгляд справи проведено на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

Згідно з правовими положеннями ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

12 червня 2008 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «НАДРА» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Ришкович О.В. за реєстровим номером 2844. Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: Будинок.

На підставі договору від 27 червня 2019 року публічне акціонерне товариство «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» відступило ОСОБА_1 право вимоги за вищевказаним договором іпотеки (а.с. 6-7).

Згідно з даними Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстрації прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №181113435 (далі Довідка, а.с.9-12) 12.06.2008 зареєстрована іпотека (реєстраційний номер іпотеки 7382137, об`єкт нерухомого майна: Будинок; Іпотекодавець: ОСОБА_3 , Іпотекодержатель - ОСОБА_1 ).

Поряд з цим, на підставі постанови міського відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції серії та номер: ВП № 18955221, виданий 16.04.2010 накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 .

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд застосовує наступні норми права та наводить мотиви їх застосування.

За приписами статей 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Аналогічні положення закріплені і в ст. 1 Закону України «Про заставу», згідно з приписами якої в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави (стаття 19 Закону України «Про заставу») .

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).

За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку».

Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

При цьому за змістом частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частина 7 статті 3 Закону України «про іпотеку»).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 17 жовтня 2018 року у справі № 6-13цс14, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Як визначено частиною першою ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз`яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.

Як свідчать матеріали справи, заборона на нерухоме майно (Іпотека на Будинок) зареєстрована до накладення на нього арешту органом державної виконавчої служби.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач має першочергове право на задоволення своїх вимог із заставленого майна (предмета іпотеки) переважно перед іншими кредиторами відповідача, право позивача на задоволення вимог за кредитним договором за рахунок предмета іпотеки порушується, а тому підлягає судовому захисту у визначений законом спосіб, а саме на підставі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає зняття судом арешту з майна і визначає, які дії має вчинити державний виконавець у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, що, в свою чергу, є підставою для задоволення позовних вимог за предметом даного позову.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 76-81, 259, 263-265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задоволити.

2. Звільнити з - під арешту житловий будинок загальною площею 71,2 кв.м, житловою площею 42,9 кв. м., що знаходиться у АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження: 9782247 від 29.04.2010 року, накладений Мукачівським міським відділом ДВС ГТУЮ у Закарпатській області на підставі постанови ВП №18955221 від 16.04.2010.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

5. Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 ).

Відповідачі: (1) публічне акціонерне товариство «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» (01011 м. Київ, вул. Ліскова, 9, ).

(2) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_2 ).

Третя особа: Мукачівський міський відділ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області (89600 м. Мукачево, вул. Валенберга, 3, ).

Суддя В.В. Кость