Номер провадження: 22-ц/813/7165/19
Номер справи місцевого суду: 520/5893/18
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Гірняк Л.А.

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 червня 2019 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

ПРОЦЕДУРА:

16 травня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (АТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позов обґрунтовано тим, що 13 лютого 2008 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з заявою про надання банківських послуг, відповідно до якої, банк надав позичальнику кредит на платіжну картку, зі встановленим кредитним лімітом в сумі 500 гривень 00 копійок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач зазначає, що у порушенні умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, заборгованість не погасив, у зв`язку з чим має заборгованість, яку в добровільному порядку сплачувати не бажає. На підставі наведеного позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 13.02.2008 року, станом на 30 квітня 2018 року, у загальному розмірі в сумі 81934 гривні 69 копійок, яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 7086 гривень 27 копійок; заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 62598 гривень 48 копійок; заборгованості за пенею та комісією в сумі 8110 гривень 19 копійок; штрафу (фіксована частина) в сумі 250 гривень 00 копійок; штрафу (процентна складова) в сумі 3889 гривень 75 копійок, а також витрати по сплаті судового збору, посилаючись на невиконання відповідачем умов кредитного договору.

21 серпня 2018 року, до суду першої інстанції надійшов відзив, в якому представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав АТ КБ «Приватбанк» пропуску строку позовної давності на звернення до суду з відповідним позовом (а.с.53-54).

07 вересня 2018 року до суду від АТ КБ «Приватбанк» надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача Гаренко Н.В. вважає доводи ОСОБА_1 щодо пропуску строку позовної давності не обґрунтованими та безпідставними (а.с.60-63).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 червня 2019 року в позові АТ КБ «Приватбанк» відмовлено (а.с.122-125).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду з заявленими вимогами виходячи з того, що порушене право позивача 26.06.2009 р., а до суду позивач звернувся 16.05.2018 року.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ)СТОРІН

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку АТ КБ «Приватбанк».

В скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставиться питання про скасування судового рішення, ухвалення нового рішення про задоволення позову АТ КБ «Приватбанк».

Основними доводами апеляційної скарги є незгода з висновками суду першої інстанції. Зокрема апелянт посилається на: правомірність кредитного договору та згоду боржника з умовами та правилами. Крім того, посилається на судову практику, а саме на постанову Верховного Суду №755/7704/15-ц про те, що суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ. Перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок.

25 вересня 2019 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» відхилити, оскільки позивачем пропущений строк позивної давності.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙЦНОГО СУДУ

Відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки справа за даною категорією відноситься до переліку справ, які підлягають розгляду у порядку спрощеного провадження, тому вказана цивільна справа відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, п. 1 ч. 4 ст. 274, ч. 1 ст. 369 ЦПК України підлягає розгляду апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухвалено за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З цих підстав, датою складення цього судового рішення є 30.10.2019 року.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок доказування покладається на сторони (ч.1 ст. 81 ЦПК України) і збирання доказів за загальним правилом не є обов`язком суду, суд наділений можливістю в виключних випадках збирати докази за власною ініціативою (ч.7 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 13 лютого 2008 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» із анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, яка разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг,Тарифами обслуговування кредитних карт, складає між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» договір про надання банківських послуг, відповідно до якого, банк надав позичальнику кредит на платіжну картку, зі встановленим кредитним лімітом в сумі 500 гривень 00 копійок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник у заяві надав свою згоду, що підписана ним заява від 13.02.2008 року разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Універсальна»), Умовами та правилами надання банківських послуг, складає між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом ОСОБА_1 у вказаній заяві. Відповідно до заяви-анкети встановлено ліміт кредиту 500 грн. (а.с.8 зворот). Також зазначену згоду, ОСОБА_1 підтвердив своїм підписом у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 діб пільгового періоду. У зазначеній довідці визначено, що штраф при порушенні строків сплати по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 120 діб, складає в сумі 250 грн. + 5% від суми позову (а.с.9).

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку про виконання ПАТ КБ «ПриватБанк» умов кредитного договору №б/н від 13 лютого 2008 року, надання відповідачеві кредит.

Проте, на думку апелянта, станом на 30 квітня 2018 року є заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 13 лютого 2008 року, яка складає в загальному розмірі 81934 гривні 69 копійок, а саме: заборгованості за кредитом в сумі 7086 гривень 27 копійок; заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 62598 гривень 48 копійок; заборгованості за пенею та комісією в сумі 8110 гривень 19 копійок; штрафу (фіксована частина) в сумі 250 гривень 00 копійок; штрафу (процентна складова) в сумі 3889 гривень 75 копійок (а.с.5-7).

З даним доводом АТ КБ «Приватбанк» апеляційний суд погодитися не може виходячи з наступного.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, висвітленої в рішенні «Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року, строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийняті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми.

Положення Глави 19 ЦК України, що регулюють позовну давність, вказують, зокрема, на таке.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до укладеної заяви від 13 лютого 2008 року, а також довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 діб пільгового періоду, яку підписав ОСОБА_1 , вбачається, що строк внесення щомісячних платежів встановлено до 25 числа місяця, наступного після звітного.

Оскільки умовами кредитного договору установлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Виходячи з наведеного апеляційний суд вважає необхідним зробити висновок про те, що у разі неналежного виконання позивальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Встановлено й це вбачається з розрахунку заборгованості по кредитному договору №б/н від 30 квітня 2018 року наданого представником позивача вбачається, що ОСОБА_1 останнє використання кредитної картки, а саме сплата заборгованості в сумі 22,92 гривні відбулось 18 травня 2009 року (а.с.5-7; 64-69). Строк внесення щомісячних платежів сторонами за договором №б/н від 13 лютого 2008 року встановлено до 25 числа місяця, наступного після звітного.

Отже, порушення зобов`язань ОСОБА_1 розпочалось саме з 26 червня 2009 року.

На підставі наведеного апеляційний суд акцентує увагу на те, що саме з вказаного періоду, а саме з 26 червня 2009 року розпочинається порушене право кредитора з неотримання від боржника чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності починається саме з моменту порушення строку його погашення, а саме з 26 червня 2009року. Крім цього, нарахування усіх видів заявлених до стягнення сум, а саме відсотків, пені, комісії, штрафи також розпочинаються нараховуватись позивачем також з вказаного періоду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) в один рік.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ПАТ КБ «ПРиватБанк`звернувся до суду з позовом 16 травня 2018 року (а.с.2).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, колегія суддів вважає, що скільки перебіг строку позовної давності почався з моменту настання строку погашення чергового платежу за договором тобто з 26 червня 2009 року, проте АТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом про захист свого порушеного права лише 16 травня 2018 року, тобто за межами установленого законом строку позовної давності до всіх видів вимог, у зв`язку з чим районний суд дійшов правильного висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом, заява відповідача про застосування строків позовної давності є обґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки районного суду, а тому задоволенню не підлягають.

Таким чином, судове рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначна, тому у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України в касаційному порядку оскарженню не підлягає крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, судова колегія,-

постановила:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Судді апеляційного суду Л.А.Гірняк

Т.В.Цюра

С.М.Сегеда