Провадження № 2/761/279/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Яворській А.А.

за участі:

позивачки: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2.,

представника третьої особи: Дриги Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини та порядку спілкування з нею,

в с т а н о в и в :

В жовтні 2016р. позивачка ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом (а.с. 2-5 т.1) до відповідача ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просила суд:

1) визначити постійне місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю - позивачкою, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) визначити наступний порядок участі батька малолітньої дитини - відповідача ОСОБА_3 у вихованні і спілкуванні з сином, ОСОБА_4 :

- чотири вихідні на місяць, 2 суботи та 2 неділі, почергово чи за попереднім погодженням з матір`ю;

- святкові дні - почергово, на протязі року, чи за попереднім погодженням з матір`ю;

- канікули весняні та осінні - по п`ять днів у кожні канікули, за попереднім погодженням з матір`ю;

- канікули - літні - не менше одного місяця у батька за попереднім погодженням з матір`ю;

- судові витрати покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що з 12 червня 2010р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано за рішенням суду.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в шлюбі у сторін народився син ОСОБА_4 . З часу припинення між сторонами шлюбних відносин спільна дитина сторін проживала разом з позивачкою. Восени 2016р. відповідач відвідував спільну дитину сторін за місцем проживання позивачки, та після чергового побачення з дитиною не повернув її за місцем проживання разом з позивачкою і по теперішній час утримує дитину.

Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, відповідач повністю обмежив позивачку та її матір, а також дитину щодо спільного спілкування, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Малинникова О.Ф. від 30 листопада 2016р. відкрито провадження по справі.

Розпорядженням від 10 травня 2018р. № 01-08-164 здійснено повторний автоматичний розподіл справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 травня 2018р. визначено головуючого суддю Волошина В.О.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Волошина В.О. від 11 травня 2018р. призначено справу в підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження.

11 вересня 2018р. стороною відповідача, в особі повноважного представника було подано до суду відзив на позов, з доказами якими сторона відповідача його обґрунтовує (а.с. 192-218 т.1), а також заява про допит свідків. У відзиві на позов сторона відповідача зазначала, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки спільна дитина сторін має прихильність саме до відповідача, який набагато більше часу приділяє дитині і займається її вихованням та утриманням, при цьому позивачка не цікавиться успіхами дитини у навчальному закладі не піклується про його стан здоров`я. Відповідач забезпечений житлом та має сталий постійний заробіток.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2018р. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

В процесі розгляду справи судом, стороною позивача подавались заяви про виклик свідків (а.с. 73, 74 т.1); додаткові письмові пояснення на позов (а.с. 75-78, 138, 139, 189, 190, 250, 251 т.1; а.с. 38, 39, 88-90, 111-113 т.2), в яких сторона позивача зазначала, що спільна дитина сторін фактично перебуває у відповідача в заручниках. Протягом часу перебування дитини разом з відповідачем дитина постійно хворіє та не відвідує шкільний заклад, при цьому у дитини не були встановлені хронічні захворювання. До того ж рівень успішності дитини є низьким. Відповідач в категоричній формі не бажає надавати згоду і всіляко перешкоджає спілкуванню дитини разом з матір`ю, у зв`язку з чим позивачка зверталась неодноразово до правоохоронних органів. Також відповідачем ігнорується та не виконується розпорядження Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 15 серпня 2017р. № 520 «Про встановлення громадянці ОСОБА_1 графіка побачень з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Також позивачка зазначала, що позбавлена можливості навіть привітати дитину з днем народження та вручити йому подарунок. Школу дитина відвідує тільки з відповідачем.

В свою чергу відповідачем подавались періодично клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою дитиною. В порушення процесуального порядку стороною відповідача додатково було надіслано на адресу суду відеозапис спілкування спільної дитини сторін з психологом за замовленням відповідача. Крім того, відповідач повідомив суд, що ним не буде виконуватись протокольна ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2018р., щодо опитування спільної дитини сторін в присутності соціального психолога, педагога в судовому засіданні за відсутності батьків, щодо питання про місце проживання дитини з одним із батьків. Також стороною відповідача було повідомлено суд, що в 2019р. відповідач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з аналогічним позовом про визначення місця проживання спільної дитини сторін разом з ним.

В судовому засіданні 26 червня 2019р., позивачка та її представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, з урахуванням численних додаткових пояснень, просили суд позов задовольнити, та врахувати висновок третьої особи про доцільність визначення місця проживання спільної дитини сторін разом з позивачкою.

Відповідач та його представник в судове засідання 26 червня 2019р. не з`явились, відповідачем було подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке судом відхилено. До цього сторона відповідача проти позову заперечувала, надавши до суду відзив на позов, та клопотавши перед судом про допит свідків, зазначивши, що діє виключно в інтересах спільної дитини сторін, який краще проживати разом з відповідачем та його родинною.

Представник третьої особи, заявлені позовні вимоги підтримала, з підстав наведених в позові, просила суд врахувати при ухваленні рішення по суті спору, наданий висновок Органом опіки та піклування, та звернути увагу на суттєве погіршення стану здоров`я спільної дитини сторін, низький рівень успішності дитини в школі, та мінімально критичний час відвідування дитиною шкільного закладу, відмову відповідача забезпечити явку дитини в судове засідання для опитування, відповідно до рівня розвитку дитини про предмет спору та не забезпечення явки дитини в поза судовому порядку для спілкування, як з соціальним психологом, так, і з шкільним психологом.

За заявою сторони позивача в судовому засіданні були допитані наступні свідки: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона товаришує з позивачкою тривалий час. Навесні 2017р. свідок разом з позивачкою поїхали за місцем проживання відповідача, з метою відвідати спільного сина сторін. Проте відповідач в категоричній формі відмовив у спілкуванні позивачки з дитиною, застосувавши до неї фізичне насильство. З часу, коли спільна дитина сторін не проживає разом з позивачкою, і остання не в змозі бачитись з дитиною в неї пригнічений, депресивний стан.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що є сусідкою позивачки і товаришує з нею тривалий час. Свідку відомо, що з осені 2016р. син позивачки перестав з нею проживати, зі слів останньої дитина проживає разом з батьком. В квартирі з позивачкою проживає лише її мама.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона є матір`ю позивачки та бабусею малолітнього ОСОБА_4 , який проживав до осені 2016р. разом з нею та позивачкою в квартирі АДРЕСА_2 , відвідував дошкільний навчальний заклад. Після того, як відповідач без попередження з`явився і пішов з дитиною на прогулянки та не повернув його додому, позивачка неодноразово намагалась побачитись з дитиною, але відповідач не допускає позивачку до дитини навіть в школі, чекаючи на закінчення занять. Також свідку відомо, що відповідач застосовував до позивачки фізичне насильство, не дозволяючи позивачці вітати дитину зі святами, днем народження та відмовляється навіть отримувати від позивачки аліменти.

За заявою сторони відповідача в судовому засіданні були допитані свідки: ОСОБА_9 , ОСОБА_10

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона знайома з відповідачем та його родинною. Свідку відомо, що відповідач постійно працює з дитиною та приділяє їй час, яка є привітною та дружелюбною. Дитина, крім відповідача проживає разом з дідусем та бабусею - батьками відповідача. Свідок позивачку ніколи не бачила.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що є сусідкою відповідача, а її син товаришує з сином відповідача. Свідок постійно бачить, як відповідач гуляє з сином. Дитина проживає разом з відповідачем, дідусем та бабусею. Свідок бачила позивачку лише один раз.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, допитавши, за заявами сторін свідків, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 червня 2010р., який було розірвано за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 березня 2013р. по цивільній справі № 754/2364/13-ц, провадження № 2-1806/13 (а.с. 8 т.1).

В шлюбі у сторін, ІНФОРМАЦІЯ_1 . народився син ОСОБА_4 (а.с. 67 т.1).

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі ст. ст. 160 (ч.1), 161 (ч. 1) СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що спільна дитина сторін зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , при цьому з серпня 2012р. між сторонами були фактично припинені шлюбні стосунки, і вирішено, що спільна дитина сторін буде проживати разом з позивачкою. З наданих суду пояснень, сторони визнавали, що у період часу з серпня 2012р. по жовтень 2016р. спільна дитина сторін постійно проживала разом з позивачкою, а відповідач періодично відвідував та бачився з дитиною. З жовтня 2016р. дитина проживає разом з відповідачем за місцем реєстрації.

Згідно з висновком Органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 29 листопада 2017р. № 109/05/40-11754, наявні підстави для визначення місця проживання малолітньої дитини сторін разом з позивачкою, при цьому встановлено, що малолітня дитина сторін фактично проживає разом з батьком, яка бажає бачитись з мамою, образ матері дитиною витісняється, оскільки 22 листопада 2017р. члени комісії встановили, що батько налаштовує дитину проти матері.

Судом встановлено, і це не оспорювалось сторонами в судовому засіданні, що кожний з батьків за місцем свого проживання створив належні умови для розвитку та проживання спільної дитини, при цьому кожний з батьків має самостійний постійний заробіток, не дивлячись на те, що розмір заробітної плати відповідача є мінімальним.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959р., зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

В силу положень ст. 263 ЦПК України, зазначеного принципу та правових позицій Верховного Суду, які були висловлені в постановах по справам № 343/1500/15-ц від 30 травня 2018р., № 644/9094/16-ц від 06 вересня 2018р., № 402/428/16-ц від 17 жовтня 2018р., а також рішення Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017р. (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України», ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому Верховний Суд, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Враховуючи вище викладене, судом було прийнято протокольну ухвалу про забезпечення відповідачем, як особою, з якою проживає спільна дитина сторін про опитування в судовому засіданні спільної дитини сторін, за відсутності сторін та в присутності психолога чи педагога, про інтереси дитини та бажання дитини з приводу подальшого проживання з кимось одним з батьків. Проте відповідачем зазначена ухвала суду була проігнорована та не забезпечена явка дитини в судове засідання.

Протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною відповідача не були спростовані належними і допустимими доказами доводи сторони відповідача, що за час проживання дитини разом з батьком, у дитини погіршився стан здоров`я, при цьому дитина від народження не страждала на хронічні захворювання. Також мало місце безпідставні, необґрунтовані та неодноразові не відвідування дитиною сторін шкільного закладу. В судовому засіданні представник третьої особи зазначала, що рівень знань дитини є низьким, та дві третини навчального року дитина не відвідувала школу.

Крім того, судом встановлено, що відповідачем не виконується розпорядження Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 15 серпня 2017р. № 520 «Про встановлення громадянці ОСОБА_1 графіка побачень з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ». В судовому засіданні сторона відповідача не могла пояснити суду, чому спільна дитина сторін не може бачитись тривалий час з позивачкою, і яким чином зазначені перешкоди сприяють інтересам саме дитини. Не надав відповідач суду і доказі про поважні причини низької успішності сина сторін в школі.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звзяок доказів у їх сукупності, беручи до уваги інтереси дитини, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю підлягають задоволенню.

Стосовно вимог позивачки про визначення відповідачу порядку його участі у вихованні та спілкуванні з спільним сином сторін ОСОБА_4 , то в цій частині позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилами ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

За змістом ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частиною 3 ст. 157 СК України передбачено, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини..

Згідно з положеннями ч. 1-3 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Таким чином, з вимогами про встановлення способу участі одного з батьків у вихованні з дитиною звертається саме той із батьків, якому чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною, а тому в силу положень ст. 16 ЦК України, позовна вимога позивачки про визначення відповідачу порядку його участі у вихованні та спілкуванні з спільним сином сторін не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,2 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 141, 142, 200, 258, 259, 263-266, 268, 354, 355, 430 ЦПК України; ст. 51 Конституції України; Конвенцією про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р.; Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р.; ст. ст. 141, 157, 159, 160, 161 СК України; ст. ст. 8, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ), третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації (, місцезнаходження: м. Київ, бул. Т. Шевченка, 26/4) про визначення місця проживання малолітньої дитини та порядку спілкування з нею - задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 /п`ятсот п`ятдесят одна/ грн. 20 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 05 липня 2019р.

Суддя: