Справа № 452/1766/18 Головуючий у 1 інстанції: Сенечин В.М.
Провадження № 22-ц/811/1251/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року м.Львів

Справа №452/1766/18

Провадження № 22ц/811/1251/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області, ухваленого у м. Самборі 13 лютого 2019 року (суддя Сенечин В.М.),

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк (АТ КБ) «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідно до укладеного договору від 14 травня 2013 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначає, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом № СП-2010-256 від 6 березня 2010 року та «Тарифами Банку», складає між нею та АТ КБ «ПриватБанк» договір, що підтверджується підписом у заяві. Вважає, що при укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Вказує, що нарахування відсотків за користування кредитом та їх розмір з можливістю зміни в односторонньому порядку передбачені «Тарифами Банку», «Правилами користування платіжною карткою», «Умовами та правилами надання банківських послуг». Стверджує, що АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач несвоєчасно погашала заборгованість за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тобто зобов`язання за вказаним договором не виконала. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 30 квітня 2018 року ОСОБА_1 має заборгованість на загальну суму 48 340, 16 грн., яка складається з: 4 581 , 71 грн. заборгованість за кредитом; 40 680, 38 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 300 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг» : 500 грн. штраф (фіксована частина); 2 278, 10 грн. штраф (процентна складова). Просить позов задовольнити.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 13 лютого 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 48 340, 19 грн. заборгованості за кредитним договором та 1762 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржуєОСОБА_1 Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.Вказує, що не укладала з позивачем жодного договору і не отримувала кредит у розмірі 300 грн., їй лише була видана одна кредитна картка, термін дії якої закінчився в лютому 2018 року, у наданих позивачем копіях документів, які складені російською мовою, вказано прізвище не «Созанська», а «Созанськая», вони оформлені нечитабельним текстом.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з такого.

Встановлено, що ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» 14 травня 2013 року уклали договір, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідачем підписано заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг».

У заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомилась та згідна з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», у тому числі з «Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам», розміщеними на сайті банку www.privatbank.ua; https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено, що відповідачеві було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, що вона засвідчила своїм підписом в заяві про приєднання.

На підставі поданої Заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» складають Договір про надання банківських послуг, відповідачеві було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 .

Встановлено, що з моменту оформлення кредитного договору ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» не зверталася щодо неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що вона знала про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодилась, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними коштами та погашення, які вона здійснювала. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може слугувати розрахунок заборгованості, виписка по рахунку, які не спростовані належними та допустимими доказами.

Факт укладення кредитного договору та наявність невиконаних кредитних зобов`язань підтверджується копією кредитного договору, розрахунком заборгованості, копією паспорта ОСОБА_1 , за яким був оформлений кредитний договір, випискою по рахунку, фото відповідача з картками.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони.

Стаття 207 цього Кодексу не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв`язку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно із ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Суд першої інстанції вірно погодився із розрахунком заборгованості, що складається з: 4 581, 71 грн. заборгованості за кредитом; 40 680, 38 грн. по процентах за користування кредитом; 300 грн. пеня та комісія, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штрафу (фіксована частина); 2 278, 10 грн. штрафу (процентна складова), оскільки даний розрахунок відповідає умовам договору, інший розрахунок на його спростування не наданий.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 13 лютого 2019 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено і підписано 20 червня 2019 року.

Головуючий

Судді