Справа № 463/5352/16-ц
Провадження № 2/463/875/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Шеремети Г.І.

з участю секретаря судових засідань: Козак О.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи ЛРА Соколовської О.І.

представника третьої особи ЛМР Гасюка Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи: Львівська міська рада, Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, ОСОБА_8 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та будинком, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, просив зобов`язати відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні будинком АДРЕСА_1 , відновити заїзд та ворота до будинку АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно здійсненої добудови до будинку АДРЕСА_2 . Стягнути з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 15 000,00 грн. моральної шкоди. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Позов мотивує тим, що разом із третьою особою ОСОБА_9 . ОСОБА_10 є співвласником Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 будинку АДРЕСА_2 проживають відповідачі по справі. За будинком АДРЕСА_1 відповідно до рішення Львівського міськвиконкому від 23.02.1954 року № 240 залишено у користуванні земельну ділянку відповідно до існуючих норм у розмірі 1332,50кв.м. В 1994 році МБТІ було виготовлено схему розподілу земельної ділянки для обслуговування будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Рішенням Личаківського районного суду від 15.11.1995 року зобов`язано Львівську міську раду передати у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_8 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка припадає на 1/2 частину будинковолодіння. Вказане рішення суду на сьогоднішній день так і не виконане, оскільки з приводу землекористування між сторонами довготривалий час існують спори. Так, рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 05.06.1998 року позов позивача до Відповідачів було задоволено, зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 відновити раніше існуючий заїзд до будинку АДРЕСА_1 і не чинити перешкод у користуванні цим заїздом. Частина земельної ділянки, яка підлягає приватизації Позивачем, безпідставно захоплена Відповідачами, зокрема знято ворота, знищено і не відновлено заїзд до будинку АДРЕСА_1 , на даному заїзді здійснена самочинна прибудова. А тому позивач вважає, що такими діями Відповідачів порушено його та третьої особи ОСОБА_8 право власності на належне користування їхнім нерухомим майном, оскільки на даний час до Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 немає заїзду.

Оскільки в добровільному порядку усунути створені перешкоди відповідачі відмовляються, а тому з метою захисту своїх прав позивач змушений звернутись до суду з даним позовом.

В результаті такої неправомірної поведінки відповідачів, позивачу було спричинено моральну шкоду, розмір якої оцінює в 15 000,00 грн. та відповідно просить стягнути таку з відповідачів на свою користь. Заподіяна моральна шкода, на думку позивача, полягала в тому, що він тривалий час не може користуватися заїздом до будинку, вимушений звертатися у різні інстанції, в тому числі і до суду для відновлення свого порушеного права. Позивач зазнав немало переживань та страждань з приводу того, що особа яка неправомірно захопила заїзд до будинку АДРЕСА_1 , зняла ворота, на вказаному заїзді здійснила самочинну добудову та не має на меті добровільно відновити порушене право позивача. Хвилювання та думки про те, як добитися справедливості тримають позивача у постійній нервовій та психологічній напрузі, що негативно впливає на стан його здоров`я. Крім того, позивач витратив немало часу на звернення до адвоката, комунального підприємства «№507», отримання необхідних документів для підтвердження факту порушення його права, що спричинило ряд незручностей та проблем, марно згаяного часу, який міг би бути витрачений на інші потреби.

А тому позивач звернувся до суду з позовом, який просить задоволити.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, передбачених в позові. Додатково пояснили, що частина земельної ділянки зайнята відповідачами, знято ворота, ліквідовано заїзд до будинку №4. Про самочинність добудови до будинку АДРЕСА_2 свідчить те, що таку здійснено відповідачами без відведення земельної ділянки під будівництво, без дозволу на ведення будівельних робіт та таке не прийнято в експлуатацію. Зокрема, зазначили, що постановою Личаківського районного суду м. Львова від 25 грудня 2015 року (справа № 463/3665/15-а) визнано незаконним та скасовано розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 370 від 25 травня 2009 року «Про надання дозволу на завершення самовільно розпочатої реконструкції квартири АДРЕСА_3 з добудовою». Даним судовим рішенням встановлено, що самочинне будівництво здійснено на земельній ділянці, яка слугувала заїздом до будинковолодіння АДРЕСА_1 та таке порушує право Позивача.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні проти позову заперечили з підстав його необґрунтованості та безпідставності. Вважають, що позивач не має жодних законних підстав для звернення до суду з даним позовом, оскільки у позовній заяві не навів жодних доказів, які б підтверджували порушення його прав. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди, то вважають, що позивач обґрунтував заподіяну йому моральну шкоду виключно словами, що містяться у позові. Крім того, позивач не надав суду жодних допустимих доказів чи фактів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди та відповідно її розмір.

Відповідач ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у судове засідання з розгляду даної справи не з`явилися, хоча про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник третьої особи ЛМР в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та пояснив, що в даному випадку інтереси ЛМР не порушено.

Представник третьої особи ЛРА в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Пояснив, що хоч розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 370 від 25 травня 2009 року «Про надання дозволу на завершення самовільно розпочатої реконструкції квартири АДРЕСА_3 з добудовою» і скасовано судовим рішенням, однак таке вважає законним.

Третя особа ОСОБА_8 у судове засідання з розгляду даної справи не з`явилася, хоча про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Про поважність причин неявки суду не повідомляла, заяв про розгляд справи у її відсутність не подавала. ЇЇ неявка у відповідності до вимог ч.1 ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті.

Ухвалою судді від 04.08.2017 року справу прийнято до свого провадження.

Ухвалою суду від 28.02.2018 року закрито підготовче провадження по справі, а справу призначено до судового розгляду по суті.

Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, а також матеріали інвентаризаційних справ за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.265 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задоволити частково виходячи з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одним із законодавчо передбачених способів захисту права власності є відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_8 є співвласниками на праві спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_4 , що стверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 11.11.1993 року (а.с.8).

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є співвласниками на праві спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_3 , що стверджується наявною в матеріалах інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_2 копією свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_2 від 19.04.1994 року (а.і.с.54). Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є співвласниками квартири АДРЕСА_5 .

Згідно наявного в матеріалах інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_1 висновку про визначення ідеальних долей між співвласниками від 17.11.1995 року (а.і.с.58) позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_8 є власниками Ѕ частини вказаного будинку.

За будинком АДРЕСА_1 відповідно до рішення Львівського міськвиконкому від 23.02.1954 року № 240 закріплено у користуванні земельну ділянку відповідно до існуючих норм у розмірі 1332,50кв.м.

Рішенням Личаківського районного суду від 15.11.1995 року зобов`язано Львівську міську раду передати у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_8 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка припадає на 1/2 частину будинковолодіння (а.с.45).

Незважаючи на наявність судового рішення від 15.11.1995 року, Львівською міською радою народних депутатів 23.11.1995 року прийнято ухвалу №262, якою передано у спільне користування мешканців будинку АДРЕСА_2 земельну ділянку площею 600 кв.м. Як встановлено судом з матеріалів справи та пояснень учасників справи частина переданої відповідачам земельної ділянки була фактично вилучена у мешканців будинку АДРЕСА_1 , тобто позивача та третьої особи, оскільки являлась заїздом до будинку АДРЕСА_1 .

З вказаних вище підстав рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 05.06.1998 року скасовано ухвалу №262 від 23.11.1995 року Львівської міської ради народних депутатів, а також зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 відновити раніше існуючий заїзд до будинку АДРЕСА_1 і не чинити перешкод у користуванні цим заїздом (а.с.10-12).

Звертаючись до суду з даним позовом позивач обґрунтовує мотивованість та обґрунтованість подачі такого тим, що незважаючи на відповідні судові рішення відповідачі умисно та свідомо протягом багатьох років чинять йому перешкоди у користуванні наданою для обслуговування належної йому частини будинку АДРЕСА_1 земельною ділянкою. Зокрема, частина земельної ділянки зайнята Відповідачами, знято ворота, ліквідовано заїзд до будинку АДРЕСА_1 .

Про самочинність здійсненої відповідачами прибудови до будинку АДРЕСА_2 б фактично на АДРЕСА_1 свідчить долучена до матеріалів справи копія постанови Личаківського районного суду м. Львова від 25 грудня 2015 року (справа № 463/3665/15-а), якою визнано незаконним та скасовано розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 370 від 25 травня 2009 року «Про надання дозволу на завершення самовільно розпочатої реконструкції квартири АДРЕСА_3 з добудовою». Даним судовим рішенням встановлено, що самочинне будівництво здійснено на земельній ділянці, яка слугувала заїздом до будинковолодіння АДРЕСА_1 та таке порушує право Позивача (а.с.13-15).

З цих же підстав рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 25.03.2015 року відповідачам було відмовлено у задоволенні позову про визнання права власності на самочинне будівництво (а.с.50-52).

Згідно наявного в матеріалах справи акту від 23.11.2012 року ЛКП «№507» (а.с.49) та з оглянутих в судовому засіданні фото (а.с.40), судом встановлено, що прибудова ОСОБА_3 перекриває під`їзд та прохід до будинку АДРЕСА_6 , тобто будинку позивача.

З урахуванням того, що хоч позивач ОСОБА_1 і не зареєстрував права власності на частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка припадає на 1/2 частину будинковолодіння, однак право такого на земельну ділянку закріплено рішенням Личаківського районного суду від 15.11.1995 року, та зважаючи на те, що позивачу відповідачами чиняться перешкоди в користуванні такою, то суд вважає, що порушені права позивача підлягають захисту в порядку ст..391 ЦК України шляхом зобов`язання відповідачів усунути вказані перешкоди.

Відмовляючи в задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди суд виходив з наступного.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 31.03.1995 р. №4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

З урахуванням обставин справи суд вважає, що позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди саме з вини відповідчів та не доведено в чому така шкода полягала та з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

У відповідності до положень ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Так як в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди відмовлено, то судові витрати у вигляді 551,21 грн. судового збору по сплаті такої покладаються на позивача. Поряд з цим суд вважає за необхідне стягнути в рівних частках з відповідачів на користь позивача судовий збір на загальну суму 551,21 грн. за вимогу про усунення перешкод.

Керуючись ст.ст.10,12,13,76-80,259,263,264,273,280-282,354,355 ЦПК України, ст.ст. 15,16,391 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_6 ) до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_7 ), ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_7 ), ОСОБА_6 (місце проживання: АДРЕСА_7 ), ОСОБА_7 (місце проживання: АДРЕСА_7 ), треті особи: Львівська міська рада (місцезнаходження: м.Львів, пл.Ринок, 1), Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради (місцезнаходження: м.Львів, вул.К.Левицького, 67), ОСОБА_8 (місце проживання: АДРЕСА_6 ), про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та будинком задовольнити частково.

Зобов`язати відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні будинком АДРЕСА_1 , відновити заїзд та ворота до будинку АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно здійсненої добудови до будинку АДРЕСА_2 .

В стягненні моральної шкоди - відмовити.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 судовий збір на загальну суму 551,21 грн. (п`ятсот п`ятдесят одна гривня двадцять одна копійка).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку в порядок та строки, передбачені ст.ст.354,355 ЦПК України, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 18 жовтня 2019 року.

Суддя: Шеремета Г. І.