Справа № 296/6246/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"31" травня 2019 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого-судді Галасюка Р.А.,

секретаря Могилевець В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 327 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці», Державної служби України з питань праці про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці», Державної служби України з питань праці, у якому просив визнати причини пропуску процесуального строку поважними та поновити строк для звернення до суду із позовом та визнати незаконним і скасувати наказ Держгірпромнагляду від 05.06.2015 року № 170-к «Про звільнення». Крім цього просив визнати незаконним та скасувати наказ Держгірпромнагляду від 08.06.2015 року № 174-к «Про внесення змін до наказу», визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці» Державної служби України з питань праці від 17.08.2015 року № 105-к «Про звільнення», поновити його на посаді начальника ДП «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці», незалежно від назви посади, на дату винесення судового рішення, як керівника та першої посадової особи, відповідно до Контракту, також стягнути з ДП «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 158812 грн. 70 коп. та по 10000 грн. з обох співвідповідачів на відшкодування моральних збитків.

Заявлені вимоги позивач мотивував тим, що 05.03.2013 року між ним та Держгірпромнаглядом України був укладений контракт № 1 про призначення його на посаду начальника Державного підприємства «Житомирського експертно-технічного центру Держгірпромнагляду України», термін дії контракту до 05.03.2018 року.

Наказом № 3 від 27.04.2015 року Державної служби України з питань праці, відповідно до постанови КМУ від 08.04.2015 року № 347р «Про віднесення цілісних майнових комплексів державних підприємств та установ до сфери управління Державної служби з питань праці», Державне підприємство «Житомирський експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» віднесено до сфери управління Державної служби з питань праці. Наказом № 4 від 27.04.2015 року Державної служби з питань праці ДП «Житомирський експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» перейменовано в ДП «Житомирський експертно-технічного центр Держпраці».

05 червня 2015 року, під час його хвороби, наказом №170-к від 05.06.2015 року Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України (Держгірпромнагляд України), його звільнено з посади начальника ДП «Житомирського експертно-технічного центру Держгірпромнагляду України» з «підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», відповідно до п.7-2 ч.1 ст. 36 КЗпПУ».

Наказом №174-к від 08.06.2015 року Держгірпромнагляду України «Про внесення змін до наказу від 06.06.2015 року № 170-к» його було звільнено вдруге, але в перший робочий день після відновлення працездатності.

Наказом № 150-к від 17.08.2015 рої у ДП «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці» його було звільнено з посади з 17.08.2015 року.

Позивач вважає своє звільнення незаконним, таким, що порушує його законні права та інтереси гарантовані Конституцією України та законодавством про працю, що й стало підставою для його звернення до суду із даним позовом.

Відповідачі подали відзиви на позов до суду, в якому вказували на безпідставність та необґрунтованість вказаних позивачем обставин в позовній заяві.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 10 листопада 2017 року відкрито провадження по справі.

В судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Похилько О.С. підтримав заявлені вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та просили їх задовольнити.

Представники відповідача ДП «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці» та представник відповідача Державної служби України з питань праці в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовної заяви у повному обсязі.

З`ясувавши позиції представників сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини.

Так, наказом № 3 від 27.04.2015 року Державної служби України з питань праці, відповідно до постанови КМУ від 08.04.2015 року № 347р «Про віднесення цілісних майнових комплексів державних підприємств та установ до сфери управління Державної служби з питань праці», Державне підприємство «Житомирський експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» віднесено до сфери управління Державної служби з питань праці.

Згідно наказу № 4 від 27.04.2015 року Державної служби з питань праці ДП «Житомирський експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» було перейменовано в ДП «Житомирський експертно-технічного центр Держпраці».

05 червня 2015 року, під час хвороби позивача ОСОБА_1 , наказом №170-к від 05.06.2015 року Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України (Держгірпромнагляд України), його звільнено з посади начальника ДП «Житомирського експертно-технічного центру Держгірпромнагляду України» з «підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», відповідно до п.7-2 ч.1 ст. 36 КЗпПУ».

За наказом №174-к від 08.06.2015 року Держгірпромнагляду України «Про внесення змін до наказу від 06.06.2015 року № 170-к» позивач був звільнений вдруге, але в перший робочий день після відновлення працездатності. У відповідності до наказу № 150-к від 17.08.2015 року ДП «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці» позивача було звільнено з посади із 17.08.2015 року.

Зважаючи на той факт, що звільнення позивача проведено з підстав, передбачених вимогами п.72 ч.1 ст.36 КЗпП України, то звільненню мала б передувати процедура проведення відповідної перевірки, що передбачена вимогами ст. 5 Закону України «Про очищення влади». Відповідно до передбаченої процедури позивач мав бути попереджений у встановленому порядку про його проведення, ознайомлений з результатами його проведення. Однак всупереч вимогам Закону України «Про очищення влади» зазначеного порядку дотримано не було, про початок такої перевірки позивача не повідомляли, перевірку не проводили, про наслідки проведеної перевірки також не повідомляли.

Відповідно до вимог п.5 порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади» затвердженого постановою КМУ від 16.10.2014 року № 563, керівник органу або голова суду згідно с планом проведення перевірок, затверджених КМ України, приймає рішення про початок проведення перевірки у відповідному органі, в якому встановлює дату початку проведення перевірки, а також відповідальним за проведення перевірки визначає кадрову службу чи інший структурний підрозділ такого органу (далі - відповідальний структурний підрозділ).

План проведення перевірок, відповідно до Закону України «Про очищення влади» затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 1025-р. Згідно з наказом Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України (Держгірпромнагляд) від 16.12.2014 № 168 «Про початок проведення перевірки відповідно до Закону України «Про очищення влади» розпочато перевірку, передбачену Законом України «Про очищення влади». Додатком до цього наказу передбачено, строки проведення перевірки у Держгірпромнагляді, зокрема, щодо керівників державних підприємств - з 10.03.2015 по 15.05.2015.

Відповідно до статті 4 Закону, пунктів 8 (підпункт 2), 10 Порядку проведення перевірки, особа, яка підлягає перевірці, зобов`язана у десятиденний строк з дня початку проведення перевірки в органі подати до відповідального структурного підрозділу, у разі застосування заборон, передбачених частиною третьою або четвертою статті 1 Закону, - власноручно написану заяву про те, що до такої особи застосовується заборона, передбачена частиною третьою або четвертою статті 1 Закону, та про згоду на оприлюднення відомостей щодо неї за формою згідно з додатком 2.

Повідомлення особою, яка підлягає перевірці, в заяві про те, що до неї застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону, або неподання нею заяви у строк, зазначений у пункті 8 цього Порядку, є підставою для звільнення особи з посади, що вона обіймає, не пізніш як на третій день після подання такої заяви або закінчення строку подання заяви та застосування до неї заборони, передбаченої відповідно частиною третьою або четвертою статті 1 Закону.

За таких обставин, застосування вимог п.72 ч.1 ст.36 КЗпП України має чітко визначений строк не пізніше 3-х днів. Однак зазначений строк сплинув, позивач продовжував перебувати на посаді, виконувати свої обов`язки керівника, отримував заробітну плату. Зазначене свідчить про те, що відповідачем не було дотримано встановленої процедури застосування наслідків, що передбачені вимогами Закону України «Про очищення влади», в частині дотримання строків звільнення.

Зазначені порушення порядку звільнення позивача є підставою для висновку про незаконність такого звільнення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що звільнення позивача ОСОБА_1 відбулося з порушенням, а тому слід визнати незаконним та скасувати наказ Держгірпромнагляду від 05.06.2015 року № 170-к «Про звільнення»; визнати незаконним та скасувати наказ Держгірпромнагляду від 08.06.2015 року № 174-к «Про внесення змін до наказу»; визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці» Державної служби України з питань праці від 17.08.2015 року № 105-к «Про звільнення» та поновити ОСОБА_1 на посаді начальника ДП «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці», незалежно від назви посади, на дату винесення судового рішення, як керівника та першої посадової особи, відповідно до Контракту та стягнути з ДП «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Вирішуючи питання щодо виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд вбачає правильним розрахунок позивача, наведений на а.с.42 в сумі 158812,70 грн..

Відповідно до ст. 21 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 1 КЗпП України, законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Згідно до ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України.

Стаття237-1КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом вказаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Кодекс законів про працю України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення, тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема, у вигляді одноразової грошової виплати.

Такий висновок відповідає і практиці Європейського суду з прав людини у справах «Тома проти Люксембургу» (2001 рік),«Надбала проти Польщі» (2000 рік), згідно яких при визнанні звільнення незаконним, суд вважає доведеним, що порушення законних прав позивача призвели до моральних страждань, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне відшкодувати позивачеві ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень, що є обґрунтованою компенсацією за його незаконне звільнення, враховуючи лише часткову втрату ним життєвих зв`язків у професійній сфері та необхідність незначних додаткових зусиль для організації свого життя у зв`язку з втратою роботи.

Щодо наведених позивачем причин пропуску строку звернення до суду (а.с.39), суд вважає їх цілком поважними, а тому вимога про поновлення вказаного строку підлягає задоволенню.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позов є частково обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 13, 43-1,81,141, 247,263-265,259,268,273 ЦПК України, на підставі ст. ст. 237-1, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд, -

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду із позовом до Державного підприємства «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці», державна служба України з питань праці про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди.

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці», державна служба України з питань праці про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Держгірпромнагляду від 05.06.2015 року № 170-к «Про звільнення».

Визнати незаконним та скасувати наказ Держгірпромнагляду від 08.06.2015 року № 174-к «Про внесення змін до наказу».

Визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці» Державної служби України з питань праці від 17.08.2015 року № 105-к «Про звільнення».

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника ДП «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці», незалежно від назви посади, на дату винесення судового рішення, як керівника та першої посадової особи, відповідно до Контракту.

Стягнути з ДП «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 158812 грн. 70 коп..

Стягнути з Державної служби з питань праці України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000,00 гривень.

Стягнути з ДП «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000,00 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення в порядку ст. 354 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Корольовський районний суд м. Житомира.

Інформація щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідачі: ДП «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці», адреса: м. Житомир, м-н Путятинський/, 2 оф.521;

Державна служба з питань праці України, адреса: 01601, м. Київ, вул. Десятинна, 14.

Повний текст рішення виготовлено 10.06.2019 року.

Cуддя Р. А. Галасюк