Справа № 171/234/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 червня 2019 року м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Хоруженко Н.В.

за участю секретаря судового засідання Харченко О.М.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову посилається на те, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Зазначає, що даному житловому будинку зареєстрована: колишня дружина - ОСОБА_2 , яка з липня 2017 року в даному будинку не проживає, участі у сплаті комунальних послуг не приймає. Вважає, що відповідач втратила право користування вказаним житловим приміщенням, оскільки не проживає в ньому тривалий час та є колишнім членом його сім`ї. Позивач просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, обґрунтувавши їх вищенаведеним та просив їх задовольнити з підстав заявлених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своїми неповнолітніми дітьми. Не проживає вона за даною адресою з 10.01.2018 року. Знятися з місця реєстрації не має можливості, оскільки їй немає куди потім зареєструватися разом з дітьми.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 19.05.2007 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 9,10).

З акту депутатського обстеження від 18.12.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 , 1988 року народження, разом зі своїми дітьми за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає з липня 2017 року (а.с.11).

Згідно рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 26.12.2018 року встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений ними 11.07.2009 року шлюб розірвали.

Встановлені обставини свідчать, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо користування житловим приміщенням, яке є власністю позивача.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Разом з тим, відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шести місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Суд вважає, що в судовому засіданні не встановлено не проживання відповідача у спірному приміщенні понад один рік, оскільки наданий позивачем акт депутатського обстеження від 18.12.2018 року про те, що відповідач не проживає у спірному приміщенні з 2017 року, складений без посилання на будь-які первинні документи, і з урахуванням того, що шлюб сторони розірвали у грудні 2018 року, суд не може прийняти його до уваги, як доказ на підтвердження строку не проживання відповідача.

Крім того позивачем не надано доказів на підтвердження причин не проживання відповідача у спірному приміщенні, а з пояснень відповідача про не проживання нею у приміщенні з жовтня 2018 року у зв`язку з роботою, суд вважає, що ці причини не є неповажними..

Оскільки в судовому засіданні не встановлено факту непроживання відповідачів у вказаному будинку без поважних причин, у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 150,156 ЖК України, ст.ст.16, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4,5,89, 258-259, 264-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Апостолівський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У випадку оскарження в судовому засіданні вступної та резолютивної частини, строк оскарження обчислюється з моменту складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 27.06.2019 року.

СуддяН. В. Хоруженко