Житомирський апеляційний суд
Категорія 61 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/15377/17 за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області до ОСОБА_1 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Житомирінвест», ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння

за апеляційною скаргою Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області

на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 04 березня 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Перекупки І.Г. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Житомирській області звернулося з позовом до ОСОБА_1 . Просило витребувати у відповідача у власність держави в особі позивача об`єкт нерухомого майна - колишній об`єкт цивільної оборони, який розташований в підвалі адмінприміщення з прохідною та загальна площа якого складає 64,1 кв.м., до якого входять: приміщення №1 - тамбур, площею 3,4 кв.м; приміщення №2 - коридор, площею 4,8 кв.м; приміщення №3 - туалет, площею 0,8 кв.м; приміщення №4 - туалет, площею 0,8 кв.м; приміщення №5 - приміщення, площею 0,9 кв.м та приміщення №6 - приміщення, площею 53,4 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що вказані приміщення були відчужені на підставі договору купівлі-продажу від 27 вересня 2004 року, укладеного між ВАТ «Житомирводбуд», правонаступником якого є ПАТ «Житомирінвест», та ОСОБА_2 У подальшому вказаний об`єкт нерухомого майна на підставі договору дарування, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 21 травня 2008 року, перейшов у власність останньої. Приміщення площею 64,1 кв.м є об`єктом цивільної оборони, який не увійшов до статутного капіталу ВАТ «Житомирводбуд» та залишився у даного товариства на балансі як об`єкт права державної власності. Факт відчуження об`єкта був прихований ВАТ «Житомирводбуд» від Регіонального відділення Фонду держмайна України по Житомирській області. Вважає договір купівлі-продажу від 27 вересня 2004 року неправомірним, оскільки правочин укладений поза волею власника майна, а тому на підставі ст.ст.330,387,388 ЦК України просить позов задовольнити.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 04 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Житомирській області подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції не врахував законодавчу заборону на приватизацію об`єктів цивільної оборони, а також те, що вартість майна цілісного майнового комплексу зменшилася на вартість об`єктів, які не підлягали приватизації, що відповідало положенням п.39 Методики оцінки вартості об`єктів приватизації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 1995 року №36, яка діяла на час приватизації. На думку скаржника, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що спірне нерухоме майно вибуло із державної власності за волею власника. Суд також не врахував того факту, що спірний об`єкт цивільної оборони належить до державної власності та балансоутримувачу про дану обставину було відомо. Про відчуження майна ВАТ «Житомирводбуд» регіональне управління не повідомило. Посилання суду на ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод безпідставне, оскільки дане втручання держави у право на мирне володіння майном є виправданим, враховуючи, що воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного, загального інтересу та за наявності об`єктивної необхідності з метою захисту інтересів держави. Також позивач звертає увагу на той факт, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують підстави зняття з обліку спірного об`єкта у відділі з питань НС та ЦЗН Богунської районної ради м. Житомира.

Учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Відповідно до ст.184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

Нерухоме майно функціонує у натурально-речовій та вартісній формі. Фізичні характеристики об`єкта нерухомості включають, зокрема, місце розташування, форму, розміри, тобто визначають конкретні показники залежно від об`єкта нерухомості. Сукупність цих характеристик визначає індивідуальні ознаки об`єкту нерухомості, тобто ці ознаки характеризують та відрізняють різні об`єкти нерухомості, що дає змогу їх ідентифікувати.

Із матеріалів справи вбачається на судом установлено, що 27 вересня 2004 року між Відкритим акціонерним товариством «Житомирводбуд» (продавець) та суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_3 (покупець) був укладений договір купівлі-продажу приміщення підвалу, який посвідчений у нотаріальному порядку, за умовами якого продавець передав у власність (продав), а покупець прийняла у власність (купила) нежиле приміщення - підвал під адміністративним приміщенням з прохідною, загальною площею 381,5 кв.м, яке заходиться в АДРЕСА_1 (а.с.25).

У договорі купівлі-продажу також зазначається, що підвал літера «А» під адміністративним приміщенням з прохідною загальною площею 381,5 кв.м. Окрім того, нежиле приміщення, що є предметом продажу, належить ВАТ «Житомирводбуд» на підставі Спільного рішення про створення ВАТ «Житомирводбуд» від 04 червня 1996 року за №193-АТ та Переліку нерухомого майна, що передається у власність ВАТ «Житомирвобуд» (майно підрозділу ОМТС) від 04 травня 2000 року за №1156, виданого Регіональним відділенням ФДМУ по Житомирській області, зареєстрованих в Житомирському обласному державному комунальному підприємстві по технічній інвентаризації 11 травня 2000 року за реєстровим №642 (п.1.2 даного договору). Продаж здійснено за домовленістю сторін за суму в 37 883 грн. Право власності на нерухоме майно було зареєстровано за покупцем КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» у грудні 2004 року за реєстровим №7254910.

Відповідно до поетажного плану та журналу внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень інвентаризаційної справи №17545 до підвального приміщення під літ. «А» по АДРЕСА_1 загальною площею 381,5 кв.м. увійшли наступні приміщення: тамбур площею 3,3 кв.м, коридор площею 14,7 кв.м, лабораторії площами 29,2 кв.м, 33,7 кв.м., 25,2 кв.м., коридори площами 10,1 кв.м та 22,4 кв.м, кабінети площами 21,3 кв.м., 24,4 кв.м.,11,8 кв.м, службове приміщення площею 18,3 кв.м., коридор площею 19,1 кв.м., кабінети площами 12,4 кв.м., 24,4 кв.м.,11,2 кв.м., архів площею 13 кв.м., службове приміщення площею 59,5 кв.м, туалет площею 8,7 кв.м та службове приміщення площею 18,8 кв.м (а.с.72-75).

Отже, жодного приміщення, яке б за площею співпадало б з приміщеннями колишнього об`єкта цивільної оброни, зазначеного за даними характеристиками у позові, не встановлено та за даним критерієм не ідентифіковано.

У свою чергу між ОСОБА_3 (дарувальником) та ОСОБА_1 (обдарованою) 21 травня 2008 року укладений договір дарування, який посвідчений у нотаріальному порядку, за умовами якого ОСОБА_3 передала безоплатно у власність (передала в дар) нежиле приміщення (підвал) площею 381,5 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 прийняла безоплатно у власність (прийняла у подарунок) нежиле приміщення (підвал) площею 381,5 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.26). Об`єкт складається з приміщень підвалу під адміністративним приміщенням з прохідною (підвал з №1-1 по №1-19, площею 381,5 кв.м).

За ОСОБА_1 30 травня 2008 року зареєстровано право власності на підвал загальною площею 381,5 кв.м (а.с.75).

Відповідно до поетажного плану та експлікації технічного паспорту на виробничий будинок майстерню по виготовленню виробів з трикотажу, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , що виготовлений 08 травня 2013 року КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, до підвального приміщення за літ. «А» загальною площею 398,4 кв.м входить: тамбур площею 3,3 кв.м, коридор площею 14,7 кв.м, склади площами 29,2 кв.м, 33,7 кв.м та 25,2 кв.м, коридори площами 10,1 кв.м та 3,8 кв.м, підсобне приміщення площею 6,7 кв.м, в`язальна площею 59,2 кв.м, підсобне приміщення площею 5,1 кв.м, кладова площею 6,9 кв.м, коридор площею 19,1 кв.м, кабінет площею 12,4 кв.м, цех площею 24,4 кв.м, кімната прийому їжі площею 11,2 кв.м, склад площею 13 кв.м, в`язальна площею 61,8 кв.м, туалет площею 5,3 кв.м, підсобне приміщенні площею 9,3 кв.м, душова площею 1,9 кв.м, коридор площею 3,4 кв.м, сходова клітина площею 11,5 кв.м, компресорна площею 7,8 кв.м, підсобні приміщення площами 17 кв.м та 2,4 кв.м (а.с.68-70).

21 листопада 2013 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нежитлове приміщення - майстерню по виготовленню виробів з трикотажу, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 398,4 кв.м (а.с.79).

Відтак, жодного приміщення, яке можливо було б ідентифікувати за площею з об`єктами, які просить витребувати позивач у відповідача, не встановлено.

Віндикаційний позов - це позов неволодіючого власника до незаконно володіючої майном особи з метою відновлення порушеного володіння річчю шляхом вилучення її в натурі.

Позивач вправі самостійно обирати шлях досягнення кінцевої мети, тобто обирати більш вигідний позов і долати обмеження, встановлені щодо іншої вимоги, яка ґрунтується на тих же самих фактах, зокрема шляхом пред`явлення віндикаційного позову без визнання недійсним правочинів, на підставі яких відповідач набув право власності.

Право позивача на витребування спірного майна визначено нормами матеріального права, зокрема статтями 387,388 ЦК України.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (стаття 41 Конституції України).

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Норма статті 388 ЦК України може застосовуватися як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхнього волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Отже, витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Окрім того, відповідно до п.3 частини першої ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Власник має право витребувати своє майно в усіх випадках від особи, яка заволоділа ним незаконно, без відповідної правової підстави (стаття 387 ЦК України) та від особи, яка набула його безвідплатно в особи, яка не мала право його відчужувати (частина третя ст.388 ЦК України).

Якщо майно відчужено за відплатним договором, то відповідно до частини першої ст.388 ЦК України власник має право витребувати це майно від добросовісного набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею (було загублено, викрадене, вибуло з їхнього володіння іншим шляхом).

У разі, коли відчуження майна мало місце два і більше разів, це майно може бути витребувано від особи, яка є стороною останнього правочину.

Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у відчужувача за першим відплатним договором у ланцюгу договорів, тобто у даному випадку у ВАТ «Житомирводбуд» за договором купівлі-продажу від 27 вересня 2004 року.

Як встановлено судом першої інстанції, спільним рішенням Регіонального відділення ФДМУ по Житомирській області та голови ради організації орендарів Орендного підприємства «Житомирводбуд» від 04 червня 1996 року №193-АТ було створено Відкрите акціонерне товариство «Житомирводбуд» з передачею йому цілісного майнового комплексу ОП «Житомирводбуд» (а.с.6). ВАТ «Житомирводбуд» був переданий цілісний майновий комплекс Орендного підприємства «Житомирводбуд» вартістю 878 874 900 тис. крб.

Із акту оцінки вартості майна ОП «Житомирводбуд», затвердженого наказом Регіонального відділення ФДМУ по Житомирській області від 15 грудня 1995 року №289-АО, вбачається, що вищевказана вартість цілісного майнового комплексу була зменшена на вартість, у тому числі, об`єктів, які не підлягали приватизації на суму 22 072 370 тис. крб., що відповідало Методиці оцінки вартості майна об`єктів приватизації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 1995 року №36, яка була чинною на час приватизації.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про приватизацію державного майна», який діяв на час вирішення спірних правовідносин, приватизації не підлягали захисні споруди цивільного захисту, тобто чинним законодавством була встановлена пряма заборона на приватизацію об`єктів цивільної оборони.

Згідно з довідки ОП «Житомирводбуд» від 19 березня 1996 року №7/71 вартість об`єктів цивільної оборони по апарату управління становила 537 974 200 крб.

У переліку об`єктів нерухомого майна, що передавалося у власність ВАТ «Житомирводбуд» (майно підрозділу ОМТС) зазначалося адміністративне приміщення з прохідною, вартість, за якою включено до статутного фонду - 53 053,51 грн (а.с.93).

Окрім того, до матеріалів позовної заяви наданий паспорт протирадіаційного укриття № НОМЕР_1 , в якому зазначена адреса сховища - АДРЕСА_2 , об`єкт вбудований в двоповерховому приміщенні та має площу 65,8 кв.м (а.с.17-18).

У акті перевірки від 14 грудня 2015 року зазначається, що за інформацією Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Житомирської міської ради від 26 квітня 2013 року №231 та Управління державної служби з надзвичайних ситуацій у Житомирській області від 05 травня 2014 року №01-16/1725 приміщення цивільної оборони в м. Житомирі за адресами: АДРЕСА_1 не обліковуються у відповідній базі даних, як захисні споруди цивільного захисту.

У апеляційній скарзі позивач посилається на те, що в процесі приватизації до статутного капіталу ВАТ «Житомирводбуд» не увійшов об`єкт цивільної оборони, розташований у АДРЕСА_2 , який залишився на балансі ВАТ «Житомирводбуд» як об`єкт права державної власності. У подальшому відбулася зміна адреси адмінприміщення з прохідною з АДРЕСА_2,АДРЕСА_1 , тому в договорі купівлі-продажу зазначена нова адреса.

Ураховуючи викладене вище, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції відносно того, що позивач недостатньо визначив фізичні характеристики об`єкта нерухомості, який необхідно витребувати у відповідача, зокрема не співпадають зазначене місце розташування та загальний розмір приміщення та його складові частини, а форма їх взагалі не зазначена, тобто відсутні індивідуальні характеристики, за якими суд міг би ідентифікувати об`єкт цивільної оборони. Посилання у апеляційній скарзі на матеріали справи безпідставні, оскільки вони не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, яке саме приміщення (цивільної оборони) витребує позивач, приймаючи до уваги, що в наданих письмових доказах міститься лише вартісна оцінка об`єкту нерухомості, яка не містить прив`язки до фізичних характеристик, таких як розміщення, розміри тощо, які б надавали суду можливість майно, що просить витребувати позивач, ідентифікувати, тобто ототожнити об`єкт цивільної оборони.

Доводи апеляційної скарги відносного того, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що спірне нерухоме майно вибуло із державної власності за волею власника грунтуються на підміні понять та правильних висновків суду першої інстанції не спростовують. Так, із матеріалів справи слідує, що спірне майно було передано ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 27 вересня 2004 року, продавцем за яким є ВАТ «Житомирводбуд», а тому не можна стверджувати, що є доведеним фактом вибуття об`єкта права власності від особи, якій воно передано власником, поза волею цієї особи, а тому положення п.3 частини першої ст.388 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Також не може бути поставлена під сумнів чинність договору купівлі-продажу від 27 вересня 2004 року в силу приписів статті 204 ЦК України.

Решта доводів апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції відносно того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, яке саме приміщення (цивільної оборони) витребує позивач та в наданих доказах міститься вартісна оцінка об`єкта нерухомості без зазначення його достатніх фізичних характеристик, таких як розміщення, розміри тощо, які б надали можливість суду встановити, який саме об`єкт нерухомого майна - об`єкт цивільної оборони необхідно витребувати у ОСОБА_1 . Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Відповідно до змісту ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду міста Житомира від 04 березня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 24 червня 2019 року.