Провадження №22-ц/812/1156/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 липня 2019 року м. Миколаїв

Справа №472/1423/18

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом

Харківського національного університету Повітряних сил ім. Івана Кожедуба

до

ОСОБА_1

про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах,

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене суддею Паньковим Д.А. 24 травня 2019 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту рішення 29 травня 2019 року

у с т а н о в и в:

У грудні 2018 року Харківський національний університет Повітряних сил звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що ОСОБА_1 проходив навчання та військову службу у Харківському національному університеті Повітряних Сил з 22 серпня 2017 року по 14 вересня 2017 року на посаді курсанта.

Відповідно до розділу II «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 р. № 1153/2008, контракт про проходження військової служби (навчання) був укладений з ОСОБА_1 22 серпня .2017 року.

14 вересня 2017 року контракт про проходження військової служби (навчання), укладений між Міністерством оборони України в особі начальника Університету і відповідачем був достроково розірваний та відповідач був виключений із списків особового складу Університету наказом начальника Університету (по стройовій частині) від 14 вересня 2017 року № 207.

Відповідно до п.1 (абз.6) контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, укладеного між Міністерством оборони України, в особі начальника Університету, і відповідачем 22 серпня 2017 року, ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання «відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу».

ОСОБА_1 частково виконав взяті на себе зобов`язання, в результаті чого були відшкодовані Університету кошти у сумі 500 грн. На теперішній час відшкодування не відбувається.

В той же час, пунктом 7 «Порядку відшкодування витрат...», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 р. № 964, визначено, що у разі відмови курсанта добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Посилаючись на те, що фактичні витрати, пов`язані з утриманням відповідача в Університеті з дня його зарахування до Університету по день виключення зі списків особового складу Університету, склали 8171 грн. 37 коп. з урахуванням часткового відшкодування витрат на утримання під час навчання, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 зазначену суму.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 травня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету Повітряних Сил витрати, пов`язані з утриманням під час навчання у розмірі 8171 грн. 37 коп.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що спори щодо проходження публічної служби від моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, повьязаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про вирішення в порядку адміністративного судочинства, просив

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 22 серпня 2017 року між Міністерством оборони України в особі начальника Університету і ОСОБА_3 С.В. був укладений контракт про проходження військової служби .

14 вересня 2017 року зазначений контракт був достроково розірваний та відповідач був виключений із списків особового складу Університету наказом начальника Університету (по стройовій частині) від 14 вересня 2017 року № 207.

Відповідно до п.1 (абз.6) контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, укладеного між Міністерством оборони України, в особі начальника Університету, і відповідачем 22 серпня 2017 року, ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання «відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу».

ОСОБА_1 частково виконав взяті на себе зобов`язання, в результаті чого були відшкодовані Університету кошти у сумі 500 грн.

Згідно довідки фактичні витрати, пов`язані з утриманням відповідача в Університеті з дня його зарахування до Університету по день виключення зі списків особового складу Університету, склали 8171 грн. 37 коп. з урахуванням часткового відшкодування витрат на утримання під час навчання,

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно із статтею 4 КАС України у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення, адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Публічна служба діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно із ст.5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII, у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

За змістом частини 10 статті 25 вказаного Закону курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуваючи на публічній службі, під час навчання у Харківському національному університеті Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба був відрахований через небажання продовжувати навчання (а.с.7).

За таких обставин спори щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.

Саме така правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження №11-669апп18) та від 30 січня 2019 року у справі №810/2610/16 (провадження №11-1004апп18).

Ураховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість вирішення спору в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.374, 377, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 задовольнити .

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 травня 2019 року скасувати.

Провадження по цивільній справі за позовом Харківського національного університету Повітряних сил ім. Івана Кожедуба до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах закрити.

Роз`яснити позивачу, що він може звернутися з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

В.В. Коломієць

Повний текст постанови складено 4 липня 2019 року.