Справа № 128/2094/19
РІШЕННЯ

Іменем України

23 жовтня 2019 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі

головуючого - судді: Ганкіної І.А.,

при секретарі: Жигаровій Д.О.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до виконавчого комітету Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, за участю третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог Вінницька районна державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, за участю третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог Вінницька районна державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід ОСОБА_2 в с. Цвіжин Вінницького району Вінницької області. До дня своєї смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_8 року - ОСОБА_2 , склав заповіт на ім`я позивача. У своєму заповіті він зробив таке заповітне розпорядження: все моє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті і на що він за законом матиме право заповідає своєму внукові - ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_3 померла баба позивача - ОСОБА_3 , яка до дня своєї смерті була зареєстрована та постійно проживала по АДРЕСА_1 . Вказує, що його бабушка ОСОБА_3 залишила заповіт у якому зазначила, що все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, що буде її належати на день смерті і на що вона за законом матиме право вона заповідає своєму внуку - ОСОБА_1 , тобто позивачу. Після смерті його діда ОСОБА_2 він, як його єдиний внук та єдиний спадкоємець за заповітом не подав до нотаріальної контори ні заяву про прийняття спадщини, ні заяву про відмову від спадщини. Тому своїми діями фактично надав можливість успадкувати все майно після смерті діда -його дружині ОСОБА_3 хоча він міг успадкувати все за заповітом. Спадщина померлого ОСОБА_2 складалася із нерухомого майна, а саме: житловий будинок за АДРЕСА_1 , який був у власності покійного на підставі Свідоцтва №НОМЕР_9 про право особистої власності на домоволодіння від 05.09.1989 року в якому зазначено, що будинок належить колгоспному двору головою якого був ОСОБА_2 , а також земельного та майнового паю. Та обставина про те, що ОСОБА_2 був головою колгоспного двору підтверджується технічним паспортом на житловий будинок, інвентарний № 54 ; реєстраційний № 59 В| А 04.09.1989 року та Виписками з погосподарської книги за починаючи з 1980 року. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 баби - ОСОБА_3 , позивач як того вимагає закон подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, оскільки бабка залишила на нього заповіт. Після спливу шестимісячного строку ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті бабушки - ОСОБА_3 . Майно на яке нотаріус видала свідоцтво складалося із земельного та майнового паю що належали спадкодавцям. Відповідні право установчі документи на земельні паї ним було оформлено та зареєстровано право власності як того вимагає закон. Однак позивач не зміг отримати свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, так як дане майно було власністю колгоспного двору.

В зв`язку з викладеним вище, позивач просить визнати за ним право власності на вищезазначене спадкове майно в судовому порядку.

В судове засідання сторони не з`явилися, надали заяви, якими просять справу слухати в їх відсутність.

Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги свого підтримує та просить їх задоволити. Змін та доповнень не має.

Відповідач по справі представник Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області - не заперечує проти задоволення позовних вимог, позовні вимоги визнають.

Представник третьої особи Вінницької районної державної нотаріальної контори надали суду заяву про слухання справи у їх відсутність, не заперечують проти задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Врахувавши думку позивача по справі, викладену у поданій до суду письмовій заяві, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 в с. Цвіжин Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 08.07.2002 року (а.с.15).

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3 в с. Цвіжин Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 15.08.2006 року (а.с.13).

Факт родинних стосунків між померлими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як між подружжям підтверджується копією свідоцтва про їх одруження від 10.09.1956 року (а.с.18).

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_5 в м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 07.10.1996 року (а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_6 в с. Цвіжин Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 23.11.1987 року (а.с.11).

Факт родинних відносин між померлими ОСОБА_6 та ОСОБА_2 як між батьком та сином підтверджується копією свідоцтва про народження останнього серії НОМЕР_6 від 15.08.1956 року (а.с.12).

Факт родинних відносин між померлим ОСОБА_5 та позивачем ОСОБА_1 як між батьком та сином підтверджується копією свідоцтва про народження останнього серії НОМЕР_7 від 29.01.1977 року (а.с.16).

Відповідно до копії Свідоцтва № НОМЕР_9 від 05.09.1989 року про право приватної власності на будинковолодіння вбачається, що померлий ОСОБА_2 був власником будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та був головою колгоспного двору (а.с.10).

17 серпня 1993 року - ОСОБА_2 , склав заповіт на ім`я ОСОБА_1 , у своєму заповіті він зробив таке заповітне розпорядження: все моє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті і на що він за законом матиме право заповідає своєму внукові - ОСОБА_1 . Заповіт зареєстрований в реєстрі за № 7 (а.с.21).

17 серпня 1993 року - ОСОБА_3 залишила заповіт у якому зазначила, що все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, що буде її належати на день смерті і на що вона за законом матиме право вона заповідає своєму внуку - ОСОБА_1 , тобто позивачу. Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 8 (а.с.22).

Відповідно до довідки № 202 від 11.06.2019 року виданої Лука-Мелешківською сільською радою Вінницького району Вінницької області, померлий ОСОБА_2 та померла ОСОБА_3 на момент смерті проживали та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23).

05 листопада 2016 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину майна, що підтверджується копією свідоцтва (а.с.20), свідоцтво зареєстроване в реєстрі за № 2-4343, спадкова справа № 102/2007 (а.с.20).

Відповідно до довідки № 220 від 09.07.2019 року виданої Лука-Мелешківською сільською радою Вінницького району Вінницької області, померла ОСОБА_3 фактично вступила в управління спадковим майном після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 , оскільки була зареєстрована, проживала та вела домогосподарство за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.25).

Однак отримати свідоцтво про право на спадщину на будинок позивач ОСОБА_1 не має можливості, що підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії від 04.06.2019 року за вих. № 1203/02-31 (а.с.19).

Інших спадкоємців у спадкодавця не було. Заповіт не оспорювався.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів в суді можуть бути визнання права, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту права спадкоємців шляхом визнання в судовому порядку права власності у порядку спадкування за заповітом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право спадкоємиці неможливо.

За ст. ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку , встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За ст. 1233 ЦК України - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Згідно статті 123 ч. 2 Цивільного кодексу Української РСР, розмір долі члена двору встановлюється виходячи з рівності долей всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Згідно Закону України „Про власність" від 15.04.1991 року (який діяв на момент смерті батька), пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності " № 20 від 22.12.1995 року: „ Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору".

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України-перша черга спадкоємців за законом-у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі.

За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивачів на спадщину є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення та визнання за позивачем право власності, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Вищевикладене дає суду законні підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 317, 328, 1223, 1225, 1233, 1247,1261, 1268 ЦК України, ст.ст.15, 30, 60, 61, 130, 214, 215, 223, 256 ЦПК України, суд,-

В и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_8 , право власності в порядку спадкування за заповітом від 17 серпня 1993 року, зареєстрованим в реєстрі за № 8 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , яка померла в с. Цвіжин Вінницького району Вінницької області на - житловий будинок з погосподарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя І.А. Ганкіна