ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 496/3543/18

Апеляційне провадження № 22-ц/813/4164/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Маслова Р.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23 листопада 2018 року у складі судді Бурана В.М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі «АТ КБ «Приватбанк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 114 890 грн. та судових витрат.

Позивач посилався на те, що за заявою б/н від 24 грудня 2012 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Станом на 30 червня 2018 року позичальник має заборгованість на загальну суму 114 890,00 грн., яка складається з 7 999,78 грн. заборгованість за кредитом, 106 890,22 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 24 грудня 2012 року по 29 січня 2018 року.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 23 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду скасувати, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку про застосування строків позовної давності, оскільки платіжна картка була видана клієнту 24 грудня 2012 року зі строком дії до 03/16, з позовом до суду банк звернувся 22 серпня 2018 року, тобто в межах трирічного строку, встановленого законом.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши осіб, які приймають участь у справі, вивчивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовними вимогами, оскільки останній платіж було зроблено позичальником 25 липня 2015 року, а позов банку поступив до суду 22 серпня 2018 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитор зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, 24 грудня 2012 року ОСОБА_1 підписав заяву № б/н, за якою отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.9).

Станом на 30 червня 2018 року за вказаним кредитом виникла заборгованість у розмірі 114 890,00 грн., яка складається з наступного:

заборгованість за кредитом 7 999,78 грн.,

заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 24 грудня 2012 року по 29 січня 2018 року 106 890,22 грн. (а.с.5-7).

22 серпня 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення вказаної кредитної заборгованості (а.с.1).

Відповідно до положень ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Даний правовий висновок висловлено у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-2322цс16.

Відповідно до наданого до позову розрахунку останній платіж на погашення кредиту відповідачем було здійснено 25 липня 2015 року в розмірі 87,64 грн. (а.с.6).

Після сплати відповідачем платежу 25 липня 2015 року ще залишилася заборгованість, а позов АТ КБ «Приват Банком» поступив до суду 22 серпня 2018 року, тобто після спливу термінів позовної давності передбачених чинним законодавством.

Відповідно до вимог ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідач ОСОБА_1 при розгляді справи в суді першої інстанції звернувся з заявою про застосування строків позовної давності (а.с.55-56).

Оскільки позивачем пропущено строк позовної давності без поважних причин, то суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк дії договору не закінчився після несплати чергового платежу, оскільки 24 грудня 2012 року позичальнику була видана платіжна картка № НОМЕР_1 зі строком дії 03/16, не є підставою для скасування рішення суду.

З виписки, наданої банком до апеляційної скарги, вбачається, що картка № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 видана ще 01 січня 1999 року, тобто діє не з 24 грудня 2012 року (а.с.67-71).

Відсутні докази видачі ОСОБА_1 платіжної картки №0943981 24 грудня 2012 року та строк її дії до 03/16 року.

Інших доводів неправильності судового рішення апеляційна скарга не містить.

Оскільки судом першої інстанції рішення постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, то колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

В результаті встановленого та на підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, оскільки постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 26 червня 2019 року.

Головуючий /підпис/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя

Одеського апеляційного суду Г.Я.Колесніков