Справа №476/757/18
Провадження №22-ц/812/1181/19 Головуючий суду першої інстанції Іщенко Х.В.
Категорія 27 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2019 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 26 березня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Іщенко Х.В. в приміщенні суду в смт.Казанка Миколаївської області, за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

04 вересня 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі Банк або АТ КБ «Приватбанк») подало до суду зазначений позов, який обґрунтовувало наступним.

21 серпня 2010 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого він отримав кредит в сумі 11 100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% річних, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору станом на 14 серпня 2018 року утворилася загальна заборгованість за кредитним договором у сумі 116 182,34 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 14 524,82 грн., заборгованості за відсотками у сумі 4 312,90 грн. та пені за період з 21 серпня 2010 року по 01 березня 2018 року у сумі 97 344,62 грн.

Посилаючись на вказані обставини, Банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Не погоджуючись з позовними вимогами, ОСОБА_1 просив у задоволенні позову Банку відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 26 березня 2019 року у задоволенні позову Банку відмовлено у зв`язку з пропуском позовної давності.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частина 1 статті 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В разі порушення зобов`язання наступають наслідки, визначені ст.611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.

З матеріалів справи вбачається, що 21 серпня 2010 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, який складався з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг і тарифів (а.с.14).

Мачушенко ОСОБА_2 ознайомився з умовами кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна» та отримав кредитну карту № НОМЕР_1 зі строком дії до 31 серпня 2014 року. У подальшому 29 грудня 2012 року він отримав ще одну карту №655350 зі строком дії до 31 січня 2016 року, що ним не оспорюється (а.с.118).

Погашення заборгованості за кредитним договором за допомогою цієї карти відповідачем останній раз було здійснено 31 липня 2015 року.

За час кредитування відповідачу декілька разів було змінено кредитний ліміт. Перший ліміт було встановлено 07 вересня 2010 року в сумі 500 грн. 21 листопада 2010 року його збільшено до 1000 грн., 07 січня 2011 року до 1200 грн., 17 березня 2011 року до 11 100 грн., 22 лютого 2013 року до 15 000 грн. (а.с.118 зворотній бік).

Згідно з розрахунком АТ КБ «Приватбанк» та випискою за рахунком за період з 07 вересня 2010 року по 14 серпня 2018 року за вказаним кредитним договором утворилася загальна заборгованість у сумі 116 182,34 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 14 524,82 грн., заборгованості за відсотками у сумі 4 312,90 грн. та пені в сумі 97 344,62 грн. за період з 21 серпня 2010 року по 01 березня 2018 року (а.с.6-12, 110-117).

З виконавчого напису нотаріуса від 02.06.2017 р. випливає, що з ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором стягнута заборгованість за період з 21 серпня 2010 року по 11 квітня 2017 року у сумі 59 560, 07 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 14 524,82 грн., заборгованості за відсотками у сумі 4 312,90 грн., заборгованості з пені в сумі 35 459,97 грн., заборгованості з пені за несвоєчасність сплати боргу на суму 100 грн. в сумі 1950 грн., заборгованості по штрафах: 500 грн. (фіксована частина), 2812,38 грн. (відсоток від суми заборгованості). Крім того, стягнуті витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1800 грн. (а.с.164).

18 жовтня 2017 року старшим державним виконавцем Єланецького районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Валявським В.В. відкрито виконавче провадження №54886822 з виконання вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса (а.с.165).

Згідно з довідкою з місця роботи відповідача від 02.07.2019 р. з серпня 2018 року по червень 2019 року на виконання вказаного виконавчого напису з відповідача стягнуто 48 734,45 грн. (а.с.163).

26 березня 2019 року відповідачем подано до суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (а.с.123).

Згідно з ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позову Банку через сплив позовної давності є помилковим, оскільки вказаний висновок спростовується наявними у матеріалах справи доказами.

Оскільки ПАТ КБ «Приватбанк» скористався своїм правом на стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 21 серпня 2010 року, строк дії якого закінчився 31 січня 2016 року, за період з 21.08.2010 р. по 11.04.2017 р. шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, який виконується відповідачем шляхом відрахувань з заробітної плати, то у Банка відсутні підстави для повторного стягнення заборгованості за вказаний період.

Що ж стосується його вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором за період з 12.04.2017 р. по 14.08.2018 року, то вони є безпідставними, оскільки кредитний договір закінчився 31 січня 2016 року (строк дії карти), а тому у позивача відсутні підстави для нарахування відповідачу заборгованості після вказаного періоду як по відсотках, так і по штрафних санкціях.

За такого, наявні підстави для відмови у задоволенні позову Банку через його недоведеність.

Оскільки суд помилково вважав, що є підстави для відмови у задоволенні позову через сплив позовної давності, то рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» через його недоведеність.

Керуючись ст.ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 26 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 21 серпня 2010 року відмовитичерез їх недоведеність.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 04 липня 2019 року.