РІШЕННЯ

іменем України

смт Зарічне

03 липня 2019 року Справа № 561/252/19

Зарічненський районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Дідика А. В.,

при секретарі судового засідання Расевич Г. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт Зарічне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Банк Фінанси та кредитпро визнання зобов`язання припиненим та зняття заборони на відчуження майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Зарічненського районного суду Рівненської області з позовною заявою про скасування нарахованої пені (а. с. 2-4). Після залишення позовної заяви без руху на виконання ухвали суду щодо зазначення способу захисту позовну заяву уточнено та визначено позивачем вимогу про визнання зобов`язання по нарахуванню та сплаті пені на користь відповідача в сумі 24 426,91 грн. згідно кредитного договору № 227/07-М від 22 червня 2007 року припиненим та зняття зборони на відчуження нерухомого майна, переданного у забезпечення виконання кредитного зобов`язання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що, що 22 червня 2007 року між ним та ПАТ Банк Фінанси та кредит, яке на даний час перебуває у процесі ліквідації, було укладено кредитний договір № 227/07-МК від 22 червня 2007 року згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит сумою 55 000,00 доларів США із кінцевим терміном погашення заборгованості 21 червня 2022 року.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки 01/227/07-МК від 22 червня 2007 року за яким у іпотеку передано приміщення будівлі адмінкорпусу з ремонтно-механічною майстернею, приміщення будівлі складу котельні з підвалом, приміщення будівлі рем майстерні, що за адресою: АДРЕСА_1 область АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 вул. Аерофлотська, 3.

Зобов`язання відповідача перед банком зі сплати тіла кредиту та процентів за користування кредитом було достроково виконано. Після цього позивач у жовтні 2017 року, отримавши інформаційну довідку з Державного реєстру обтяжень на нерухоме майно, з`ясував, що на вказане майно накладено обтяження. Звернення до відповідача з метою зняття обтяження були безрезультатними, оскільки за позивачем у банку обліковується заборгованість по пені в сумі 24 426,91 гривень.

Позивач, покликаючись на сплив строку позовної давності з вимоги по сплаті пені, передбачений ч. 2 ст. 258 ЦК України, який становить один рік, покликаючись на відсутність щодо нього заявлених позовів з вимогою про стягнення пені, просить визнати припиненим зобов`язання по кредитному договору в тому числі зобов`язання по нарахуванню та сплаті пені, а також просить зняти заборону на відчуження нерухомого майна, переданого у забезпечення виконання кредитного договору.

Відповідач у відзиві на позовну заяву з приводу заявлених позовних вимог заперечив, зазначивши, що з підстав допущення позивачем під час дії кредитного договору несвоєчасного виконання кредитних зобов`язань йому нараховувались штрафні санкції у виді пені, сума якої на даний час становить 24 426,91 гривень і банк погоджується на зняття обтяжень на майно після сплати цієї суми штрафних санкцій, вважає, що заборгованість на даний час перед банком за кредитним договором погашена не у повному обсязі і зобов`язання не може припинитись виконанням, проведеним належним чином, оскільки будь які охоронні зобов`язання, які випливають з основного зобов`язання не повинні припиняти дію зобов`язань, які забезпечують основне зобов`язання, яке залишилось невиконаним. З цих підстав представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності його представника (а. с. 59).

Як зазначено у ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджено роздруківкою з сервісу ПАТ "Укрпошта" - "Пошук поштових відправлень" (а. с. 63-65) згідно якого повістка про виклик до суду отримана відповідачем 19 червня 2019 року. За змістом ст. 223 ЦПК України наявні підстави для розгляду справи за відсутності представника відповідача, який скористався правом на подання відзиву на позовну заяву.

Фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється.

Суд всебічно, повно об`єктивно встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку.

22 червня 2007 року між ТОВ Банк Фінанси та кредит, на даний час організаційно-правова форма якого змінена на Публічне акціонерне товариство Банк Фінанси та кредит, яке перебуває у процесі ліквідації, та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 227/07-МК за п. 1.1.1. якого банк надає позичальнику кредитні кошти у межах поновлюваної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості 55 000,00 доларів США. Згідно п. 2.5 кредитного договору позичальник зобов`язується повернути усі отримані кредитні кошти до 21 червня 2022 року. У відповідності до п. 7.1. кредитного договору за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів позичальник сплачує банку пеню у розмірі 1% простроченої суми за кожен день прострочення.

Згідно п. 5.1 Кредитного договору забезпеченням виконання зобов`язання за цим договором є Договір іпотеки № 01/227/07-МК від 22 червня 2007 року за яким у іпотеку банку передано приміщення будівлі адмінкорпусу з ремонтно-механічною майстернею, приміщення будівлі складу котельні з підвалом, приміщення будівлі реммайстерні, що за адресою: АДРЕСА_2 3.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як стверджує позивач ОСОБА_1 у позовній заяві та не заперечує відповідач сума заборгованості по кредиту та відсотках за користування кредитом достроково погашена, проте станом на 19 грудня 2017 року, існує лише заборгованість по пені у розмірі 24 426,91 гривень, що підтверджено Довідкою відповідача № 3-07131/7736 від 11 грудня 2017 року (а. с. 7), листом відповідача вих. № 3-390000/8159 від 29 грудня 2017 року (а. с. 8).

Підстави припинення зобов`язання передбачені ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно п. 2.2 Кредитного договору позичальник має право до дати, зазначеної в п. 2.5 цього договору, тобто до закінчення строку повернення неодноразово повертати банку отримані кредитні кошти повністю або частинами. У п. 8.3 кредитного договору зазначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

При цьому повне повернення грошових коштів у погашення суми заборгованості та процентів за його користування свідчить про виконання його умов, проведене належним чином, що дає підстави вважати зобов`язання по крединому договору №227/07-МК від 22 червня 2007 року припиненими.

Вказана правова позиція підтверджується у постанові Верховного суду України від 06 липня 2016 року у справі № 118цс16, де зазначено, що "статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов`язання вважаються припиненими."

Із наданого представником відповідача відзиву на позовну заяву (а. с. 33-34) вбачається, що станом на день подачі відзиву, заборгованість ОСОБА_1 перед банком не погашена повністю, що не відповідає обставинам справи, оскільки штрафні санкції згідно ст. 549 ЦК України є грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і не підпадають під ознаки заборгованості, обліковуються у бухгалтерському обліку на окремих рахунках, до них застосовуються інші строки позовної давності. Тобто кредитна заборгованість та штрафні санкції мають різну правову природу.

Так як неустойка (пеня) точно як і порука та застава, іпотека є способами забезпечення виконання зобов`язань (міститься у тій главі 49 ЦК України як і статті про заставу та поруку), то вони є похідними від основного зобов`язання - кредитного договору, який забезпечують. Тому в разі погашення кредиту і процентів як предмету кредитного договору (ч. 1 ст. 1054 ЦК України) основне зобов`язання вважається виконаним і припиненим, тому є припиненим і зобов`язання похідні від основного.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Представником відповідача, крім твердження про існування нарахованої пені у сумі 24 426,91 грн. інших належних та допустимих доказів її наявності не надано.

Крім того заслуговує на увагу правова позиція Верховного Суду у Постанові від 22 травня 2019 р. у справі № 569/18537/17, де за аналогічних правовідносин зроблено висновок, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Щодо припинення іпотечного договору суд зазначає наступне.

За положеннями ст. 1 Закону України "Про іпотеку", ч. 1 ст. 572 ЦК України та ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до положень статті 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання.

При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а. с. 9-10) вбачається, що 22 червня 2007 року зареєстровані обтяження за договором іпотеки № 01/227/07/-МК від 22 червня 2007 року, а саме:

-№ 5191441 на нежиле приміщення адмінкорпусу з ремонтно-механічною майстернею за адресою АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_1 ;

-№ НОМЕР_1 на нежитлову будівлю реммайстерні за адресою АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_1 ;

-№ НОМЕР_2 на нежитлову будівлю, склад-котельню з підвалом за адресою АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_1 ;

З огляду на викладене з підстав припинення основного зобов`язання, похідне від нього іпотечне зобов`язання також підлягає припиненню.

При вирішенні вимоги про задоволення позову з підстав спливу позовної давності суд зазначає наступне.

Банк з позовом до позичальника щодо погашення пені не звертався, що призводить до неможливості застосування позовної давності. Фактично відповідач позбавлений можливості стягнути заборговану пеню, яка обліковується банком, і є безнадійною заборгованістю, оскільки банк буде позбавлений можливості її стягнути і така за визначенням у ст. 14 пп. а, п 14.1.11. Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI, є безнадійною.

Сплив позовної давності не є окремою підставою для припинення зобов`язання. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (ч. 2 ст. 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Таким чином з підстав спливу позовної давності позов задоволенню не підлягає, а позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав виконання, проведеного належним чином.

У відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений останнім при подачі позову до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 81, 89, 141, 258-259, 263-265,268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса реєстрації АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Публічного акціонерного товариства Банк Фінанси та кредит (місцезнаходження вул. Дегтярівська, 48, м. Київ, 02000, ) в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ Банк Фінанси та кредит Ірклієнко Ю. П. про визнання зобов`язання за кредитним договором № 227/07/МК від 22 червня 2007 року припиненим та зняття заборони на відчуження майна задовольнити повністю.

Визнати припиненим зобов`язання за кредитним договором № 227/07/МК від 22 червня 2007 року укладеним між Банк Фінанси та Кредит ТОВ та ОСОБА_1 у зв`язку з виконанням, проведеним належним чином у повному обсязі.

Визнати припиненим договір іпотеки № 01/227/07-МК від 22 червня 2007 року, укладений між Банк Фінанси та Кредит ТОВ та ОСОБА_1 у зв`язку з припиненням основного зобов`язання.

Виключити з державного реєстру заборон відчужень об`єктів нерухомого майна записи про обтяження, накладені згідно договору іпотеки № 01/227/07-МК від 22 червня 2007 року, укладеного між Банк Фінанси та Кредит ТОВ та ОСОБА_1 та зняти заборону на відчуження:

-№ 5191441 на нежиле приміщення адмінкорпусу з ремонтно-механічною майстернею за адресою АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_1 ;

-№ НОМЕР_1 на нежитлову будівлю реммайстерні за адресою АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_1 ;

-№ НОМЕР_2 на нежитлову будівлю, склад-котельню з підвалом за адресою АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_1 ;

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Банк Фінанси та кредит в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ Банк Фінанси та кредит Ірклієнко Ю. П. на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 768,40 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Зарічненський районний суд Рівненської області до Рівненського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А. В. Дідик