Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 575/994/16

провадження № 61-27324св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Банк Форвард»;

відповідач - ОСОБА_1 ;

представник відповідача - ОСОБА_2;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 03 лютого 2017 року у складі судді Савельєвої А. І. та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 29 червня 2017 рокуу складі колегії суддів: Криворотенка В. І., Левченко Т. А., Хвостика С. Г.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року публічне акціонерне товариство «Банк Форвард» (далі - ПАТ «Банк Форвард») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми кредитної заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 18 вересня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Банк Руский Стандарт» (далі - ПАТ «Банк Руский Стандарт»), правонаступником якого є ПАТ «Банк Форвард», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання та використання платіжної картки № 103344065 відповідно до заяви № 99966865, пункт 3 якої містив пропозицію (оферту) про укладення такого договору, акцептовану банком 15 січня 2013 року, зі сплатою процентів за користування кредитом та інші платежі відповідно до діючих Тарифів банку.

Відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконувала, унаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 12 жовтня 2016 року становила 20 316 грн 81 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 19 439 грн 91 коп., заборгованість за відсотками в сумі 876 грн 90 коп.

Ураховуючи викладене, ПАТ «Банк Форвард» просило суд стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 20 316 грн 81 коп., три відсотки річних у розмірі 74 грн 93 коп., а також понесені банком судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 03 лютого 2017 року, позов ПАТ «Банк Форвард» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форвард» суму заборгованості за договором про надання та використання платіжної картки № 103344065 у розмірі 20 391 грн 74 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач належним чином не виконувала зобов?язання за кредитним договором, унаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором, розмір якої визначено відповідно до умов договору та вимог закону. Також суд зазначив, що відповідно до пункту 4.4 заяви № 99966865 відповідач погодилася, що складовою та невід`ємною частиною договору про картку будуть дана заява, Умови по карткам та Тарифи по карткам, з якими вона ознайомилася, повністю згодна, їх зміст розуміє, та положень яких зобов`язується неухильно дотримуватись, які розміщені банком в місці, в якому було оформлено дану заяву, в мережі Інтернет на сайті банку, у відділеннях банку.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 29 червня 2017 року, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилено. Рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 03 лютого 2017 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції, зазначивши, що наявність між сторонами кредитних відносин, отримання відповідачем кредитних коштів, наявність заборгованості, часткове повернення кредиту, сплата відсотків ОСОБА_1 , зокрема з використанням отриманої від банку згідно з укладеним кредитним договором платіжної картки, підтверджується випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 15 січня 2013 року по 10 жовтня 2016 року № НОМЕР_2 , розрахунком заборгованості, ксерокопією картки, банківськими квитанціями, довідкою банку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просила оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову банку.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2017 року касаційне провадження у справі відкрито, витребувано цивільну справу № 575/994/16-ц із Великописарівського районного суду Сумської області.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві Осіяну О. М.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що вона не підписувала Умови по карткам, а наказ яким вони затверджені, набрав чинності після подання нею заяви на отримання кредиту, яка датована 18 вересня 2012 року. Тобто не ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг та з Тарифами по карткам банку, вона була позбавлена можливості проаналізувати доцільність користування послугами банку, оскільки, умови, на яких вона оформлювала кредит, не відповідають її інтересам як споживача і є дискримінаційними та мають ознаки, що передбачені статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зазначала, що нею фактично були отримані кошти в сумі, що зазначена в заяві на отримання кредиту № 99966865, а саме 7 058 грн 40 коп., які вона банку повернула.

Вважала помилковим висновок суду першої інстанції про те, що вона погодилася, що ліміт встановлюється за рішенням банку, тобто як це передбачено пунктом 2.1.2 Умов обслуговування по карткам та пунктом 6.2 заяви, оскільки Умови обслуговування по картам вона не підписувала, а тому вони не можуть бути складовою частиною кредитного договору, їй не було відомо про збільшення чи зменшення кредитного ліміту, оскільки відповідач розраховувала саме на суму, що була зазначена нею в заяві, а саме 7 058 грн 40 коп.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У листопаді 2017 року ПАТ «Банк Форвард» подало заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначило, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

08 вересня 2012 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форвард», із заявою № 99966865, яка містила пропозицію (оферту) на умовах, викладених у цій заяві та Умовах надання та обслуговування кредитів, укласти з нею кредитний договір, в рамках якого відкрити банківський рахунок (валюта рахунку - гривня), що буде використовуватися виключно в рамках кредитного договору, та надати кредит в сумі, зазначеній в графі «Сума кредиту», шляхом зарахування суми кредиту на рахунок клієнта (пункт 1 заяви).

Згідно з пункту 3 заяви (оферти) ОСОБА_1 на умовах, викладених у цій заяві, Умовах надання та обслуговування платіжних карток банку (Умови по карткам) та Тарифах по карткам просила укласти з нею договір про надання та використання платіжної картки, в рамках якого випустити на її ім`я платіжну картку, найменування якої вказане в графі «Тип картки» розділу 6 «Інформація про картку»; відкрити їй поточний рахунок (у гривні), що буде використовуватись в рамках договору про картку, в тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням картки; для здійснення операцій за рахунком картки клієнта, сума яких перевищує залишок коштів на рахунку картки клієнта, встановити ліміт кредитної лінії під операції з карткою в межах десяти тисяч гривень та здійснювати відповідно до статті 1069 ЦК України кредитування рахунку картки.

На підставі зазначеної заяви (оферти), в межах строку для відповіді, встановленого пункту 6.2 заяви, ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форвард», 15 січня 2013 року прийняв (акцептував) пропозицію і уклав з ОСОБА_1 договір про надання та обслуговування платіжної картки № 103344065 , відкривши рахунок № НОМЕР_2 , надав у користування платіжну картку (а. с. 186, т. 1).

Відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконувала, унаслідок чого виникла заборгованість, яка за розрахунком банку станом на 12 жовтня 2016 року становила 20 316 грн 81 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 19 439 грн 91 коп., заборгованість за відсотками в сумі 876 грн 90 коп., а також 3 % річних у розмірі 74 грн 93 коп.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Вирішуючи спір, суди дійшли правильного висновку про те, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконувала, унаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої визначено відповідно до вимог закону та умов договору, а розмір процентів, з яким позичальник була ознайомлена під особистий підпис, складає 66,10 % річних.

Колегія суддів зазначає, що висновок судів про те, що відповідач була ознайомлена з діючим Тарифами по карткам у день отримання картки, а діючі Тарифи та Умови по карткам розміщені на офіційному сайті банку в мережі Інтернет, які є згальнодоступними та з якими відповідач може у будь-який час ознайомитись, є помилковим, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі

№ 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) дійшла висновку, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Разом з тим, зазначені вище недоліки, допущені судами, не призвели до неправильного вирішення справи, оскільки судом стягнуто тіло кредиту, тобто фактично використані кошти (статті 509, 530 ЦК України) та проценти, розмір яких визначений у заяві від 18 вересня 2012 року, яка містить підпис відповідача.

Посилання касаційної скарги на те, що вона не погоджувалася на те, що ліміт встановлюється за рішенням банку, безпідставні, оскільки зазначене передбачено пунктом 6.2 заяви від 18 вересня 2012 року, яку вона підписала.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 03 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 29 червня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович