Номер провадження 2/243/2072/2019
Номер справи 243/6229/19
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

(ЗАОЧНЕ)

«26» червня 2019 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Хаустової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Кобець О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення моральної шкоди, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з 01 січня 2005 року вона працювала у ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот». 12 грудня 2017 року її звільнено на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з скороченням чисельності працівників. При звільненні відповідач не провів з нею розрахунку, тому заборгованість по заробітній платі складає 14004,35 грн. Вважає, що оскільки відповідач не розрахувався з нею у день звільнення, то з відповідача на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку за період з дня звільнення по день ухвалення рішення, а також їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у 5000,00 грн.

Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на її, ОСОБА_2 , користь заборгованість з невиплаченої заробітної плати, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з дня звільнення по день ухвалення рішення суду та моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідач Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» повідомлялося про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у строк до 26 червня 2019 року надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив (а.с.23).

У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідач Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення моральної шкоди, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_2 працювала у Приватному акціонерному товаристві «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» та 12 грудня 2017 року була звільнена у зв`язку зі скороченням чисельності робітників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України ( а.с. 6-8).

У відповідності до ч.1 ст. 94 КЗпП України « Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу».

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У відповідності до ч.1 ст. 94 КЗпП України « Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу».

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України.

Зі змісту ч.7 ст.43 Конституції України, ч.1ст.115 КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата- це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно - правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата».

Згідно з ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок ( окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ст.115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлено колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництва трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представникам обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. При нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Отже відсутність заборгованості перед позивачем із заробітної плати має довести роботодавець.

При звільненні з підприємства 12 грудня 2017 року остаточний розрахунок по заробітній платі з ОСОБА_2 проведений не був.

Так, в судовому засіданні встановлено, що заборгованість по заробітній платі ОСОБА_2 , станом на 08 лютого 2018 року складає 14004,35 грн.

Вказані обставини підтверджені позивачем та не спростовані у належний спосіб відповідачем, оскільки підтверджуються Довідкою №307 від 08 лютого 2018 року, виданою Приватним акціонерним товариством «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», з якої вбачається що заборгованість по заробітній платі ОСОБА_2 , складає 14004,35 грн. (а.с. 10).

Таким чином з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» підлягає до стягнення на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі, яка складає 14004,35 грн.

На підставі п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

На підставі ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

На підставі ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов`язання, це компенсаційна виплата порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку, та є видом матеріальної відповідальності роботодавця. Підставою відповідальності власника (підприємства) є склад правопорушення, який включає два юридичних факти - порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП) та вина власника.

На відміну від кримінально-правової доктрини, цивільні правовідносини побудовані на принципу презумпції вини особи, яка завдала шкоди, тобто вона звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання (ч. 1 ст. 614 ЦК України). Обов`язок доказування відсутності вини покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Визначальним для встановлення наявності чи відсутності вини є не тільки ставлення роботодавця до своєї протиправної поведінки, скільки упущення (свідоме чи несвідоме, умисне чи необережне) контролю за своєю поведінкою. Для визначення цивільно-правової відповідальності роботодавця при відшкодуванні шкоди працівнику форма вини юридичного значення не має. Шкода, заподіяна роботодавцем своєму працівнику, умисними чи необережними діями підлягає відшкодуванню.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до п. 2 р. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Згідно довідки ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» №34833 від 07 лютого 2018 року про середню заробітну плату відповідно до ПКМУ № 100 середньогодинна заробітна плата ОСОБА_2 складає 18,98 грн., середньомісячна кількість часів за період 171,8 год., середньомісячна заробітна плата 3260,76 грн.

Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем, суд враховує, що позивача було звільнено 12 грудня 2017 року, тобто в день, коли вона знаходився на роботі і оплата за який була нарахована йому при звільненні, у зв`язку із чим розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення позивача, що відповідає положенням ст. 116 КЗпП України. Такий висновок суду обґрунтовується тим, що затримка розрахунку при звільненні починається не в день звільнення, а в день, наступний за днем звільнення, оскільки день звільнення є робочим днем і оплачується в загальному порядку.

Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з 13 грудня 2017 року по 26 червня 2019 року (день ухвалення рішення).

Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що, оскільки в даному випадку відповідач надав відомості для розрахунку саме виходячи з кількості відпрацьованих годин, суд вважає за доцільне проводити розрахунок середньої заробітної плати шляхом множення середньогодинного заробітку на число робочих годин.

Середньогодинна заробітна плата позивача згідно довідки, виданої відповідачем, складає 18,98 грн.

Середньомісячне число робочих годин позивача 171,8 робочих годин.

Затримка розрахунку відповідача перед позивачем за період з 13 грудня 2017 року по 26 червня 2019 року (по день ухвалення рішення по справі ) становить 18 повних місяців та 14 робочий днів.

Загальна кількість робочих годин за період затримки розрахунку становить 3212,66 годин (171,8 год. х 18 місяців = 3092,40 години + 171,8 год./20 робочих днів х 14 робочих днів = 120,26 годин, а всього годин 3092,40+120,26=3212,66 ).

3212,66 робочих години за час затримки розрахунку відповідача перед позивачем при звільненні слід помножити на середньогодинну заробітну плату позивача в сумі 18,98 грн., в результаті чого отримуємо суму 60976,29 грн.

При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 13 грудня 2017 року по 26 червня 2019 року (по день ухвалення рішення суду), визначену без утримання податків й інших обов`язкових платежів, в розмірі 60976,29 грн. з якої підлягають утриманню податки і обов`язкові платежі.

При цьому суд виходить з вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача.

Вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., підлягають частковому задоволенню враховуючи наступне.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як встановленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків(втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Компенсація завданої шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом визнання факту порушень відповідачем строку розрахунку з позивачем, а має самостійне юридичне значення.

У відповідності до ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Засади та сутність інституту моральної шкоди розкривається в ч. 2 ст. 23 ЦК України, відповідно до якої встановлено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди зазначено, „ що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до діючого законодавства моральна шкода може полягати, зокрема:... в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків .

Судом встановлено, що у період трудових відносин з підприємством були порушені права ОСОБА_2 , а саме, право на оплату праці, оскільки заборгованість по заробітній платі відповідачем Приватним акціонерним товариством «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» не виплачена до теперішнього часу.

Так, звільнений працівник, якому з вини підприємства несвоєчасно виплатили належні при звільнені суми, має право вимагати відшкодування завданої при цьому моральної шкоди.

У відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У зв`язку з тим, що протиправними діями відповідача дійсно були порушені трудові права позивача, що вимагало від ОСОБА_2 додаткових зусиль, у зв`язку з порушенням звичайного укладу його життя, суд приходить до переконання, що вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню, але вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 гривень є завищеними та підлягають зменшенню до розміру 1000,00 грн. Суд вважає, що зазначена сума є достатньою та такою, що відповідає характеру та обсягу страждань, їх тривалості та тяжкості вимушених змін у житті позивача.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та інші обставини. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Водночас відповідно до підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Так, згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України.

Таким чином, якщо особа відшкодовує (виплачує, надає) на користь фізичної особи моральну шкоду, така особа виступає щодо такої фізичної особи податковим агентом та зобов`язана утримати і перерахувати податок зі суми такого доходу.

Саме до такого висновку у Постанові від 18 липня 2018 року дійшов Верховний Суд у справі № 359/10023/16-ц.

Проаналізувавши обставини справи, дослідивши докази, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 14004,35 грн. та суми середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 13 грудня 2017 року по 26 червня 2019 року (по день ухвалення рішення суду) 60976,29 грн. з якої підлягають утриманню податки і обов`язкові платежі підлягають задоволенню у повному обсязі, а про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 1000,00 грн., з якої також підлягають утриманню податки і обов`язкові платежі.

Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.4 Закону України Про судовий збір, за подання позовних заяв в порядку цивільного судочинства майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі один відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, за подання позовної заяви немайнового характеру 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2019 року складає 1921,00 грн.

Однак, відповідно до п. 1 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з вищевикладеного, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь держави судовий збір за вимоги майнового характеру про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 768,40 грн. (1921 грн. *0,4 =768,40 грн.),

Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та про часткове задоволення моральної шкоди у розмірі 1000,00 грн.

При зверненні до суду позивач сплатили судовий збір у розмірі 768,40 грн. за позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та 768,40 грн. за позовні вимоги про стягнення моральної шкоди.

Отже процентне співвідношення задоволених вимог про стягнення моральної шкоди становить 20,0 % (( 1000,00 грн. задоволені вимоги) / ( 5000,00 грн. заявлені позовні вимоги )*100%).

Тому з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь на позивача ОСОБА_2 підлягає до стягнення судовий збір, який ОСОБА_2 понесла при зверненні до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 768,40 грн. та судовий збір за вимоги майнового характеру про стягнення моральної шкоди у розмірі у розмірі 153,68 грн. ( 768,40 грн. * 20%), а всього 922,08 грн.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про оплату праці» ст. ст. 95, 115, 116,117 КЗпП України, Законом України «Про судовий збір» ст.ст. 12,13,128,131,133,141,259,264,265,268,280-283 ЦПК, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» , що розташоване за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, 5, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість по заробітній платі у розмірі 14004,35 грн. (чотирнадцять тисяч чотири грн. 35 коп.).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» , що розташоване за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, 5, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 13 грудня 2017 року по 26 червня 2019 року в сумі 60976, 29 грн. (шістдесят тисяч дев`ятсот сімдесят шість грн. 29 коп.). з якої підлягають утриманню податки і обов`язкові платежі та моральну шкоду у сумі 1000,00 грн. (одна тисяча грн. 00 коп.) з якої підлягають утриманню податки і обов`язкові платежі.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» , що розташоване за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, 5, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 922,08 грн. (дев`ятсот двадцять дві грн. 08 коп.).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» , що розташоване за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, 5, судовий збір у розмірі 768,40 грн. до державного бюджету коштів, на доходний рахунок 0001 Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку 820019, , одержувач ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Повне судове рішення складено 26 червня 2019 року.

Головуючий:

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Т.А. Хаустова