22-ц/804/1939/19
266/1133/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 266/1133/19

Номер провадження 22-ц/804/1939/19

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Кочегарової Л.М., Пономарьової О.М.,

секретар Герасимова Г.Є.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 травня 2019 року, у складі судді Федотової В.М.

у справі за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3

про стягнення суми боргу,

В с т а н о в и в:

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому просив стягнути суму основного боргу 320000 грн., 3 % річних за користування чужими грошовими коштами у розмірі 3200 грн., втрати від інфляції у розмірі 1551,78 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3247,52 грн. і витрати на правничу допомогу у розмірі 3500 грн.

В мотивування позову зазначив, що 01 серпня 2017 року відповідачем отримано від позивача на підставі договору позики від 01 серпня 2017 року у борг грошові кошти в сумі 320000 грн., який зобов`язаний був повернути до 31 грудня 2018 року відповідно до п.2.2 зазначеного договору. 17 січня 2019 року відповідачу направлено претензію про повернення грошових коштів, відповіді на яку впродовж визначеного законом строку позивачем не отримано. Станом на 01 березня 2019 року відповідачем борг не повернуто, чим порушено взяті на себе зобов`язання.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 за договором позики від 01 серпня 2017 року грошові кошти в сумі 323351,78 грн., із яких 320000 грн. сума боргу; 1551,78 грн. три проценти річних за період з 01.01.2019 року по 01.03.2019 року; 3200 грн. інфляційне збільшення, за період січень-лютий 2019 року.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 3247,52 гривень та витрат на правничу допомогу у сумі 3500 гривень.

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 липня 2019 року виправлено описку в резолютивній частині рішення, зазначив вірним загальну суму грошових коштів, які підлягають стягненню з відповідача, у розмірі «324751,78 гривень».

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставинам, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зокрема зазначив, що судом першої інстанції в порушення вимог ч.2 ст.75 ЦПК України не долучено до участі у справі перекладача, оскільки відповідач є громадянином Туреччини та не володіє досконало ні українською, ні російською мовами. Відповідачем заявлено, що не визнає позов, однак з яких підстав не навів та не зміг надати відповідні докази.

Вказує, що даний договір позики дійсно був підписаний відповідачем, однак внаслідок того, що він не вміє читати українською мовою, тому не розумів його зміст. Надану суду розписку відповідач тільки переписував теж не розуміючи її змісту. Фактично між сторонами йшла домовленість про продаж квартири в будинку, який буде побудований в 2018 році, вартістю 320000 грн., тому він вважав, що в договорі та розписки вказані саме умови продажу квартири в майбутньому.

Судом безпідставно стягнуто з нього грошові кошти, оскільки договір був підписаний ним під впливом помилки, не розуміючи його природи та змісту, та не мав наміру отримувати в борг кошти.

Також зазначив, що не оспорював даний договір, оскільки вважав, що в ньому викладені інші умови, ніж умови позики грошей.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив, однак відповідно до положень статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За правилами статей 368, 369 ЦПК України дана апеляційна скарга підлягає розгляду апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Позивач ОСОБА_5 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином (а.с.105, 106).

В апеляційному суді відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу, надали пояснення аналогічні доводам, викладеним в апеляційній скарзі. Також пояснили, що відповідач проживає на території України з 1999 року, має посвідку на постійне проживання. З 2007 року він працює директором приватної фірми «Райтел», яка займається будівництвом. З ОСОБА_1 від познайомився за два місяці до укладення з ним договору позики коли його фірма придбала у фірми «Атлас», власником якої є позивач, недобудований будинок по АДРЕСА_1 ». Текст розписки написала адвокат позивача, а він лише її переписав, не розуміючи її текст та повністю довіряючи останньому, оскільки вважав, що цією розпискою підтверджує досягнуту між сторонами домовленість про продаж в майбутньому квартири в цьому будинку. На роботі у нього є помічник, а в побуті він спілкується з людьми самостійно на російській мові.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_6 , які просили апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, заперечення представника позивача Мастепанова О.В., який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд прийшов до висновку, що відповідач порушує виконання грошового зобов`язання за договором позики, розрахунок наданий позивачем є обґрунтованим та з відповідача підлягає стягненню 320000 грн. суму боргу, 1551,78 грн. три проценти річних за період з 01.01.2019 року по 01.03.2019 року; 3200 грн. інфляційне збільшення за період січень-лютий 2019 року.

З такими висновками колегія суддів не може не погодитись, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01 серпня 2017 року між сторонами укладено договір позики (безвідсотковий), за умовами якого ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_1 позику в сумі 320000 грн. і зобов`язався повернути отримані кошти у строк до 31 грудня 2018 року. В той же день відповідачем власноручно складено розписку позивачу, в якій підтвердив, що отримав від ОСОБА_1 суму позики у розмірі 320000 грн., яку зобов`язується повернути у строк до 31 грудня 2018 року або надати квартиру площею 32 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом також встановлено, що позивач скористався досудовим врегулюванням спору, звернувся до відповідача з письмовою претензією, яку ним отримано. Наданий позивачем розрахунок відповідачем не спростовано.

Борг у визначений договором позики строк відповідач не повернув.

Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Зміст власноручно написаної ОСОБА_4 розписки про отримання грошових коштів від ОСОБА_1 свідчить про фактичне отримання грошей та про наявність у ній зобов`язання їх повернення.

Відповідач договір позики не оспорював, в тому числі з підстав укладення його внаслідок помилки. Презумпція правомірності укладеного між сторонами правочину у встановленому порядку відповідачем не спростована.

В силу положень статті 204 ЦК України договір позики, укладений між сторонами у справі є правомірним та чинним, тому підлягав виконанню сторонами.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, дав належну оцінку договору позики та розписці та дійшов обґрунтованого висновку про наявність між сторонами - позивачем та відповідачем відносин, які виникли із боргового зобов`язання останнього щодо повернення коштів, які боржником не виконано, що є підставою для стягнення боргу з урахуванням 3% річних та індексу інфляції, відповідно до положень частини другої статті 625 ЦК України.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

В апеляційному суді представник відповідача - ОСОБА_6 та позивач пояснили, що останньому не потребуется перекладач при розгляді справи апеляційним судом.

Як вбачається з посвідки на постійне проживання, ОСОБА_4 є громадянином Туреччини, з 25 червня 2004 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.10).

Крім того, пояснення ОСОБА_4 в апеляційному суді свідчать про те, що він проживає на території України протягом 20 років, з 2001 року має посвідку на постійне проживання на території України, працює більше 10 років директором будівельної фірми, яка зареєстрована на території України та спілкується з людьми на російській мові.

Згідно з частиною другою статті 75 ЦПК України перекладач допускається ухвалою суду за заявою учасника справи або призначається з ініціативи суду.

Із заявою про залучення до справи перекладача відповідач ОСОБА_4 не звертався.

Суду першої інстанції надав власноручно написану заяву від 14 травня 2019 року, в якій зазначив про те, що позов він не визнає та просив розглянути справу без його участі (а.с.36).

Доводи апеляційної скарги щодо підписання відповідачем договору під впливом помилки, у зв`язку з тим, що він не розуміє українську мову і не володіє нею в обсязі, достатньому для розуміння суті договору, є необґрунтованими, оскільки спростовуються змістом боргової розписки, якою підтверджується наявність між сторонами правовідносин позики, складеною на російській мові, якою ОСОБА_4 спілкується в побуті.

З пояснень відповідача в суді вбачається, що на фірмі, керівником якої він є, мається помічник, перекладач, але він не скористався їх допомогою, як при укладенні договору позики та написанні розписки від 01 серпня 2017 року.

Під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_4 також не заявляв про необхідність скористатися правовою допомогою, що ним було зроблено під час розгляду справи апеляційним судом.

При цьому відповідач не надав суду жодних доказів і не обґрунтував свої доводи про іншу правову природу укладеного між сторонами правочину, а також не довів безгрошовість укладеного між сторонами правочину. До суду з позовом про визнання правочину недійсним відповідач не звернувся.

Отже, відповідачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів того, що укладаючи даний договір позики, він помилявся щодо правової природи правочину, прав та обов`язків, які виникнуть після його укладення між ним і позивачем.

Судом правильно застосовано до спірних правовідносин положення частини другої статті 625 ЦК України, оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання.

Під час розгляду справи, відповідач не спростував правильність нарахування позивачем суми інфляційних втрат, три проценти річних за невиконання грошового зобов`язання.

Апеляційним судом перевірено наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми.

При цьому індекс інфляції за визначений позивачем період з 01 січня 2019 року по 01 березня 2019 року становить 1,015. Відповідно сума інфляційних втрат за вказаний період становить 4816 грн., а три проценти річних 1578 грн. 08 коп., що є більшим, ніж заявлено позивачем.

Судом першої інстанції розмір інфляційних втрат та три проценти річних від простроченої суми боргу стягнуто в межах сум заявлених позивачем, та останнім рішення суду в цій частині не оскаржується.

За таких обставин апеляційний суд також погоджується з рішенням суду в цій частині.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 21 жовтня 2019 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

Л.М.Кочегарова

О.М.Пономарьова