Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Л. М. ,

при секретарі Вангородська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та неустойки за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідач не виконав рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, згідно з яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від доходу, до досягнення сином повноліття. Виконавчий лист за вказаним рішенням перебував на виконанні у Білоцерківському міському відділі ДВС та в результаті був відкликаний за заявою позивачки. Внаслідок невиконання вказаного рішення у відповідача утворилась заборгованість по сплаті аліментів. Позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по аліментах в розмірі 54 843,61 грн. та неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 13 480,35 грн.

Відповідач ОСОБА_2 заперечив проти стягнення з нього заборгованості у вказаному розмірі. У своєму відзиві зазначив, що матеріально забезпечував сина з урахуванням свого матеріального стану та працездатності.

Розглянувши заяву по суті справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, в судовому засіданні встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.07.2002 р., з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 12.07.2002 року і до повноліття дитини.

На підставі виконавчого листа № 2-5997/2002 від 24.07.2002 р. державним виконавцем Білоцерківського міського відділу ДВС було відкрито виконавче провадження.

Встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 , 18.12.2015 р. відбулася зміна прізвища стягувача з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », у зв`язку з одружнням.

З матеріалів справи вбачається, що за заявою стягувача ОСОБА_7 ) державним виконавцем, 27.08.2018 р. було постановлено повернути виконавчий документ стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно розрахунку (довідка № 74924 від 03.10.2019 р.) станом на 29.01.2018 р. заборгованість зі сплати аліментів становить 54 843,61 грн.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За положеннями ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред`явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв`язку з розшуком платника аліментів або у зв`язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 СК України, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений Законом України «Про виконавче провадження» і суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Саме до цього зводяться висновки ВСУ викладені під час розгляду справи №6-850 св 17.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не оспорює визначений державним виконавцем розмір утвореної заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 54 843,61 грн., вказана сума не підлягає стягненню в судовому порядку, а має стягуватись державним виконавцем у порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Крім цього, стаття 39 вказаного Закону має вичерпний перелік підстав, з яких виконавче провадження підлягає закінченню. Так, зокрема, виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів /п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону/.

Аналізуючи таку норму Закону, суд робить висновок, що виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на корись ОСОБА_3 не підлягало закінченню у зв`язку із закінченням строку, передбаченого для відповідного виду стягнення, у зв`язку з наявністю заборгованості.

Проте, судом було встановлено, що за заявою стягувача ОСОБА_7 ) державним виконавцем, 27.08.2018 р. було постановлено повернути виконавчий документ стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно п.1 ч. 1 ст. 37 Закону, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Таким чином, позивачка ОСОБА_1 з певних міркувань виявила бажання відкликати виконавчий лист з примусового виконання.

Оскільки стягнення заборгованості по аліментах, як самостійний предмет позову при наявності виконавчого листа про стягнення аліментів, не передбачений нормами матеріального права, а порядок стягнення аліментів та заборгованості за ними проводиться в порядку ст.ст. 194-195 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», тому позовні вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості по аліментах задоволенню не підлягають.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Утворена з вини відповідача ОСОБА_2 заборгованість по аліментах є підставою для нарахування йому пені за неналежне виконання зобов`язання.

Згідно із ч.1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

За правовою природою аліментні зобов`язання це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо.

Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць).

Позивачкою визначено розмір пені у розмірі 13 480,35 грн., про що надано відповідний розрахунок, який узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 р. у справі № 333/6020/16-ц, провадження № 14-616цс18. Відповідач не надав суду доказів на його спростування, як і не надав альтернативний розрахунок, тому суд вважає, що зазначена сума пені підлягає стягненню з відповідача.

Отже, вимога позивачки про стягнення з відповідача на її користь пені по заборгованості за несплату аліментів на суму зазначену вище є обґрунтованою, а тому підлягає до задоволення.

На підставі ст.ст. 133, 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідачки на користь держави підлягають стягненню судові витрати по справі: судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 180, 194-195, 196 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 133, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОРКПП НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 13 480,35,00 грн., обраховану за період з 01.01.2014 р. по 31.01.2018 р.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОРКПП НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 23.10.2019 року.

СуддяЛ. М. Кошель