Постанова

Іменем України

27 червня 2019 року

м. Київ

справа № 303/1339/14

провадження № 61-17387св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк»,

третя особа - ОСОБА_3 ,

третя особа - приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Вімерт Оксана Олександрівна,

третя особа - приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Пуга Анжела Михайлівна

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 жовтня 2015 року у складі судді Куцкір Ю. Ю. та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 23 січня 2017 року у складі колегії суддів Кожух О. А., Кондора Р. Ю., Собослоя Г. Г.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ «Укрсоцбанк», банк), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк», банк), треті особи: ОСОБА_3 , приватні нотаріуси Мукачівського міського нотаріального округу Вімерт О. О., Пуга А. М., в якому просив визнати недійсним договір іпотеки від 24 червня 2008 року, відповідно до якого ОСОБА_4 (дружина позивача) є майновим поручителем за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_3 , та передала в іпотеку банку будинок загальною площею 167,50 кв.м, житловою площею 67,30 м.кв, з господарськими спорудами та прибудовами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку, на якій розташована вищевказане нерухоме майно, площею 0,06 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Позов мотивовано тим, що 24 червня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_4 є майновим поручителем за зобов`язаннями ОСОБА_3 , та передала в іпотеку банку зазначене вище нерухоме майно. Під час укладення договору іпотеки від 24 червня 2008 року на підставі письмової заяви позивача приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Вімерт О. О. було посвідчено його згоду своїй дружині ОСОБА_4 на передачу в іпотеку належного їм на праві спільної сумісної власності нерухомого майна.

Разом з тим позивач, як співвласник указаного майна, не надавав згоди своїй дружині на передачу цього майна в іпотеку, підпис на нотаріально посвідченій згоді на передачу нерухомого майна в іпотеку - виконано не ним, а іншою особою. Крім того, під час підписання вказаної письмової заяви позивач перебував поза межами території України на заробітках у Російській Федерації, а про оспорюваний договір іпотеки дізнався через п`ять років після його укладення.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Суди розглядали справу неодноразово.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов про визнання договору іпотеки недійсним з підстав, заявлених позивачем, є недоведеним, оскільки відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи від 16 грудня 2014 року, підписи розташовані після слова підпис в заяві від імені ОСОБА_1 приватному нотаріусу Мукачівського міського нотаріального округу Вімерт О. О. про надання згоди його дружині ОСОБА_4 , права передачі в іпотеку банку належного їм на праві спільної сумісної власності нерухомого майна із датою складання 24 червня 2008 року та в графі Підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії реєстру для реєстрації нотаріальних дій за 2008 рік, де під порядковим номером №279 зареєстрована заява, виконані ОСОБА_1 . Також зазначено, що записи прізвища ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , розташовані, відповідно, в заяві від імені ОСОБА_1 приватному нотаріусу Мукачівського міського нотаріального округу Вімерт О. О. про надання згоди його дружині ОСОБА_4 , права передачі в іпотеку Укрсоцбанку належного їм на праві спільної сумісної власності нерухомого майна із датою складання 24 червня 2008 року та реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за 2008 рік, де під порядковим номером №279 зареєстрована заява, в графі Підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії, виконані ОСОБА_1 .

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 16 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Визнано недійсним договір іпотеки від 24 червня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Пугою А. М., про передачу в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанку» в забезпечення виконання зобов`язань позичальником ОСОБА_3 нерухомого майна, а саме: житлового будинку загальною площею 167,50 кв. м, житловою площею 67,30 кв. м, із належними спорудами та прибудовами, що розташований по АДРЕСА_1 , та земельну ділянку за тією ж адресою, на якій розташований вказаний будинок з належними надвірними прибудовами, розміром 0,06 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2016 року касаційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково. Рішення апеляційного суду скасовано з направленням справи до цього ж суду на новий розгляд.

За результатами нового розгляду, ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 23 січня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилено. Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 жовтня 2015 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що категоричного висновку про виконання підпису у заяві від 24 червня 2008 року не позивачем - експертами при проведенні повторної експертизи - не зроблено. Разом з тим, при проведенні експертизи, за результатами якої складено висновок від 16 грудня 2014 року та у якому було зазначено, що підписи від імені ОСОБА_1 та записи прізвища ОСОБА_1 та ОСОБА_5 виконані ОСОБА_1 , експертом досліджувались як заява від 24 червня 2008 року, складена від імені ОСОБА_1 , на ім`я приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Вімерт О. О., так і реєстр для реєстрації нотаріальних дій за 2008 рік, в той час як при проведенні повторної експертизи досліджувалась лише заява від 24 червня 2008 року, складена від імені ОСОБА_1 , на ім`я приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу В імерт О. О.

Після укладення договору іпотеки від 24 червня 2008 року житловий будинок та земельна ділянка, що були предметом іпотеки кілька разів були відчужені, останнім власником є ОСОБА_6 (син позивача), а право власності позивача, на яке він посилався, припинилося у зв`язку з відчуженням майна. При цьому, 14 січня 2011 року між ОСОБА_6 (сином позивача) та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору від 24 червня 2008 року, відповідно до якого ОСОБА_6 є іпотекодавцем за вказаним договором іпотеки, оскільки іпотека є дійсною для особи, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

На час укладення договору іпотеки ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, разом з тим. позивач не довів, що під час укладення договору щодо спільного майна його дружина ОСОБА_4 та контрагент за таким договором (ПАТ «Укрсоцбанк») діяли недобросовісно. Сам по собі факт перетину ОСОБА_1 державного кордону, без надання позивачем доказів того, що в інших місцях пропуску ним не було здійснено перетин державного кордону (повернення на територію України) чи інших належних і допустимих доказів його перебування за кордоном, не свідчить про те, що 24 червня 2008 року у день надання згоди на передачу майна в іпотеку він не був присутній на території України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення з направленням справи до місцевого суду на новий розгляд.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, необґрунтовано послався на висновок № 3125 від 16 грудня 2014 року судової почеркознавчої експертизи, в якому було зазначено про те, що підписи в заяві від імені ОСОБА_1 приватному нотаріусу Мукачівського нотаріального округу Вімерт О. О. про надання згоди його дружині ОСОБА_4 права передачі в іпотеку «УКРСОЦБАНК» належного їм на праві сумісної спільної власності нерухомого майна від 24.06.2008 року та запис прізвища « ОСОБА_1 » виконані ОСОБА_1 . Судами безпідставно не враховано наявність у справі іншого висновку експертів від 17 липня 2015 року за результатами проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи, яким було встановлено, що рукописний запис «ОСОБА_1» в графі «Підпис» у заяві від 24 червня 2008 року, складеній від імені ОСОБА_1 на ім`я приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Вімерт О. О., виконаний ймовірно не ОСОБА_1 ., а іншою особою, а підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Підпис» встановити, чи виконаний підпис самим ОСОБА_1 або іншою особою не виявилось можливим з причин, що зазначені у п. З дослідницької частини висновку експертів.

Судом апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги відповідача не було належним чином перевірено твердження позивача про те, що він особисто в період подання нотаріусу для реєстрації заяви від його імені про надання згоди дружині передати в іпотеку будинок, був відсутнім на території України.

Суд апеляційної інстанції не врахував, що згідно з частиною другою статті 65 СК України ОСОБА_1 мав право звернутися до суду з позовом про визнання договору іпотеки недійсним як такого, що був укладений його дружиною ОСОБА_4 без його згоди, оскільки такий договір укладено стосовно нерухомого майна, і такий договір виходив за межі дрібного побутового. ОСОБА_1 заперечив подання ним особисто заяви від його імені приватному нотаріусу Мукачівського міського нотаріального округу Вімерт О. О. про надання згоди його дружині ОСОБА_4 права передачі в іпотеку «УКРСОЦБАНКу» належного їм на праві спільної сумісної власності

Також судами не враховано той факт, що договір іпотеки та заява від імені ОСОБА_1 про надання згоди його дружині ОСОБА_4 права передати в іпотеку банку належного їм на праві спільної сумісної власності нерухомого майна були нотаріально зареєстровані в один день, але різними нотаріусами, що свідчить про факт підроблення вказаної заяви, та в свою чергу підтверджується відсутністю позивача на території України.

Судом апеляційної інстанції не надано належної оцінки наявним у справі доказам про перебування позивача на момент реєстрації вказаної заяви про надання згоди дружині передавати в іпотеку нерухоме майно за кордоном та не спростував їх.

Під час розгляду справи суди належним чином не перевірили факт відсутності на момент укладення правочину ОСОБА_1 за межами України; не встановили допущення порушення прав і обов`язків сторін, які випливають з кредитного договору, договору іпотеки, інших законодавчих актів; не врахували, що кредитний договір, договір іпотеки та нотаріальне посвідчення заяви від імені ОСОБА_1 реєструвалися в різних нотаріусів в один день, у зв`язку з чим були всі наявні правові підстави для визнання іпотечного договору, який виступає забезпеченням виконання зобов`язань, недійсним.

Судом апеляційної інстанції безпідставно відхилено клопотання про дослідження факту відсутності на території України позивача на момент укладення письмової згоди про надання своїй дружині передавати в іпотеку нерухоме майно, яке було на той момент спільним сумісним майном, не надано можливості подати клопотання про призначення повторної комісійної почеркознавчої експертизи, що призвело до ухвалення незаконного та необгрунтованого судового рішення.

Також судом апеляційної інстанції проведено судовий розгляд за відсутністю позивача та його представника, що є порушенням норм процесуального права, оскільки представником було подано заяву про неможливість брати участь у апеляційному розгляді у зв`язку з участю у розгляді кримінального провадження, що судом було проігноровано. Таке порушення не дало можливості позивачу та його представнику наполягати на задоволенні клопотання про звернення з судовим дорученням до компетентних органів іноземної держави з метою встановлення точної дати перетину кордонів при виїзді з України та повернення в Україну, а також заявити клопотання про призначення додаткової судово-почеркознавчої експертизи.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за вищевказаною касаційною скаргою та витребувано справу із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі наведених норм, касаційну скаргу разом з цивільною справою передано до Верховного Суду.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, ПАТ «Укрсоцбанк», заперечує проти доводів позивача та просить залишити ухвалені у справі рішення суду першої та апеляційної інстанції без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи до суду не подано.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Звернувшись до суду з даним позовом у якості правової підстав для визнання договору іпотеки недійсним, позивач посилається на те, що згоду дружині на передачу спільного майна не давав, заяву, посвідчену нотаріально не підписував.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені у статті 203 ЦК України. Згідно з частиною першою цієї статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, є підставою вважати правочин недійсним (стаття 215 ЦК України).

Відповідно до статті 65 СК Українипри укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (частина перша, третя статті 65 СК України).

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (частина четверта статті 65 СК України).

Згідно зі статтею 60 ЦПК Україниу редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до статті 212 ЦПК Україниу редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Висновок експерта для суду не є обов`язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Незгода суду з висновком експерта повинна бути мотивована в рішенні або ухвалі (стаття 147 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій).

У справі, яка переглядається, під час її розгляду проведено дві судово-почеркознавчі експертизи, для встановлення обставин, на які посилається позивач.

У висновку судової експертизи почерку і підписів від 16 грудня 2014 року, складеного Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, встановлено, що підписи від імені ОСОБА_1 та записи прізвища ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , розташовані, відповідно в заяві від імені ОСОБА_1 приватному нотаріусу Мукачівського міського нотаріального округу Вімерт О. О. про надання згоди його дружині ОСОБА_4 , права передачі в іпотеку Укрсоцбанку належного їм на праві спільної сумісної власності нерухомого майна із датою складання 24 червня 2008 року та реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за 2008 рік, де під порядковим номером №279 зареєстрована заява, в графі Підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії, виконані ОСОБА_1 .

Згідно висновку вказаної експертизи, під час її проведення експертом досліджувались як заява від 24 червня 2008 року, складена від імені ОСОБА_1 , на ім`я приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Вімерт О. О., так і реєстр для реєстрації нотаріальних дій за 2008 рік.

Висновком додаткової судово-почеркознавчої експертизи від 17 липня 2017 року, проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, вказано, що підписи від імені позивача у заяві про надання ним згоди, виконані ймовірно не ОСОБА_1 , а іншою особою. Категоричного висновку про виконання підписів не позивачем експертом не зроблено.

Встановити, чи виконаний підпис від імені ОСОБА_1 в графі «підпис» у заяві від 24 червня 2008 року, складений від імені ОСОБА_1 на ім`я приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Вімерт О. О., самим ОСОБА_1 або іншою особою не виявилося можливим з причин, зазначених у п. 3 дослідницької частини висновку експертів (у зв`язку з відсутністю вільних зразків підпису ОСОБА_1 співставних за часом виконання з досліджуваним підписом, а також виконаних аналогічним пишучим приладом).

Під час проведення вказаної експертизи експертом досліджувалась лише заява від 24 червня 2008 року, складена від імені ОСОБА_1 , на ім`я приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Вімерт О. О.

Під час розгляду справи, суди попередніх інстанцій дали належну оцінку висновкам вказаних судово-почеркознавчих експертиз у сукупності з іншими зібраними у справі доказами та дійшли обґрунтованих висновків, що позивачем не спростовано надання нотаріально посвідченої згоди своїй дружині ОСОБА_4 на укладення іпотечного договору щодо передачу в іпотеку банку спільного майна.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги сторони позивача, суд апеляційної інстанції проаналізував висновки наведених вище судово-почеркознавчих експертиз, з урахуванням сукупності доказів та встановлених у справі обставин, та об`єктивно врахував, що висновок судово-почеркознавчої експертизи від 16 грудня 2014 року, у якому встановлено, що підписи на заяві вчинені позивачем, складено за результатами експертного дослідження, як заяви від 24 червня 2008 року на ім`я приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Вімерт О. О., так і реєстру для реєстрації нотаріальних дій за 2008 рік. При цьому, висновок експертизи від 17 липня 2017 року, складено за результатами дослідження лише заяви від 24 червня 2008 року і категоричного висновку про виконання підпису у цій заяві не позивачем, а іншою особою, експертами не зроблено.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, як кожного окремо, так і у їх сукупності, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав, з якими позивач пов`язує недійсність іпотечного договору, для задоволення позову, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами тієї обставини, що він не підписував заяву від 24 червня 2008 року нотаріально посвідчену приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Вімерт О. О. про надання згоди його дружині ОСОБА_4 на передачу в іпотеку Укрсоцбанку належного їм на праві спільної сумісної власності нерухомого майна, а також невчинення ним підпису у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за 2008 рік, де під порядковим номером №279 зареєстрована вказана заява і в графі Підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії, міститься його підпис.

Доводи касаційної скарги заявника про помилковість посилань суду апеляційної інстанції на те, що відсутність згоди співвласника майна на розпорядження майном сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного іншим співвласником, недійсним, є обґрунтованими, проте така обставина не спростовує правильність висновків судів про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки за встановлених у цій справі конкретних обставин, позивач не довів факту непідписання ним нотаріально посвідченої згоди, наданої дружині на передачу в іпотеку спільного майна.

Доводи касаційної скарги про те, що судом апеляційної інстанції безпідставно відхилено клопотання про дослідження факту відсутності позивача на території України під час оформлення письмової згоди на передачу в іпотеку нерухомого майна, не надано можливості подати клопотання про призначення повторної комісійної почеркознавчої експертизи, а також проведення розгляду справи за відсутності позивача і його представника за наявності клопотання останнього про відкладення розгляду справи, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що суди дали належну оцінку усім доводам позивача, в тому числі щодо його перебування поза межами України, а також доказам, які в обґрунтування цих обставин ним надано, усі заяви і клопотання сторони позивача (в тому числі неодноразові заяви представника про відкладення розгляду справи) розглянуто відповідно до норм процесуального закону і принцип змагальності сторін не порушено.

Під час розгляду даної справи позивач та його представник у повній мірі використали надані їм процесуальним законом право на подання доказів, надання особистих пояснень та заперечень на позов, за клопотанням останнього у справі двічі призначалась судово-почеркознавча експертиза, тому доводи касаційної скарги про обмеження судами права позивача заявити клопотання про призначення повторної комісійної почеркознавчої експертизи є необґрунтованими, оскільки, з урахуванням тривалості розгляду даної справи, сторона позивача у такому праві будь-яким чином не була обмежена.

Наведені у касаційній скарзі доводи позивача зводяться до незгоди з висновками судів стосовно оцінки доказів, зокрема щодо висновків судово-почеркознавчих експертиз, і встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів, надання переваги одному експертному висновку над іншим, необхідність збирання нових доказів і встановлення на їх підставі обставин, які, на думку позивача стануть підставою для задоволення позову про визнання договору іпотеки недійсним.

Вказані доводи касаційної скарги не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки в силу приписів статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не може вдаватись до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вирішує питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків судів.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 23 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська