КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №752/2555/18
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/8088/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргуКомунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація-109 Голосіївського району» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 листопада 2018 року (суддя Колдіна О.О.) у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація-109 Голосіївського району» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги,

встановила:

у лютому 2018р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення солідарно з відповідачів заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 1 жовтня 2010р. по 1 квітня 2015р. у сумі 69 670грн 98коп., яка складається із основної суми заборгованості у розмірі 43 628грн 97коп., інфляційних нарахувань у сумі 23 456грн 07коп. та 3 % річних у сумі 2 585грн 94коп., а також судовий збір у сумі 1 762грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що відповідно до статуту підприємства основними напрямками його діяльності є утримання та експлуатація житлового і нежитлового фонду на підставі замовлення, забезпечення необхідного рівня та якості надання послуг населенню, збирання квартирної плати (плати за утримання житла), плати за комунальні послуги, плати за обслуговування внутрішньо будинкових мереж, частини у спільних витратах по утриманню будинку з власників нежитлових приміщень та інших платежів.

Позивач стверджував, що відповідачі є наймачами квартири АДРЕСА_1 , проживають в ній та користуються послугами, що надавалися позивачем, однак не в повному обсязі та несвоєчасно сплачують квартирну плату та плату за надані послуги, у зв`язку із чим виникла заборгованість за період з 1 жовтня 2010р. по 1 квітня 2015р. у сумі 43628грн 97коп., яка підлягає стягненню з урахуванням положення ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі КП «Житлово-експлуатаційна організація-109 Голосіївського району» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Позивач посилається на неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, неврахування характеру спірних правовідносин та необхідність проведення судового

засідання з повідомленням сторін для всебічного встановлення обставин справи.

Крім того, позивач зазначає, що судом не врахований розрахунок нарахованих до сплати платежів за житлово-комунальні послуги, з яких вбачається, що споживачі їх іноді оплачували, тобто погоджувалися із наданими послугами, а також те, що від споживачів не надходило жодних заяв, скарг або актів-претензій щодо неналежного надання послуг або заяв про відмову від їх надання.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Судом встановлено, що згідно копії довідки про склад сім`ї, виданої Комунальним концерном «Центр Комунального сервісу» 17 листопада 2017р. у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 з 4 квітня 1996р., який є власником особового рахунку, його сестра - ОСОБА_2 з 4 квітня 1996р., племінники - ОСОБА_3 з 4 квітня 1996р., ОСОБА_4 з 7 липня 2005р., ОСОБА_7 з 15 жовтня 2009р., ОСОБА_8 з 30 грудня 2010р., ОСОБА_9 з 19 травня 2011р., ОСОБА_10 з 26 грудня 2014р., син сестри - ОСОБА_11 з 29 березня 2012р . , дочка сестри - ОСОБА_12 з 12 квітня 2017р., а також ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 7 липня 2005р. (с.с.7).

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 є малолітніми на час подання позовної заяви.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності, так як позивачем не надано доказів у підтвердження надання комунальних послуг відповідачам та на право вимоги до відповідачів. Також суд посилався на те, що згідно довідки про склад сім`ї квартира, де проживають відповідачі, є приватизованою, а відтак перебуває у приватній власності, однак позивачем не надано документів у підтвердження того, хто є власником квартири та у яких частках.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У підтвердження своїх позовних вимог позивач надав суду статут підприємства, затверджений головою Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації 19 серпня 2011 року та зареєстрований 23 серпня 2011 року, довідку про склад сім`ї від 17 листопада 2017 року по формі №3, надану комунальним концерном «Центр комунального сервісу»,

розрахунок заборгованості з 1 жовтня 2011 року по 1 квітня 2015 року та рахунок-попередження, адресований на ім`я ОСОБА_1 .

Будь-яких інших доказів у підтвердження позовних вимог надано не було.

Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно вимог ст. 162 ЖК України, власник зобов`язаний вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Згідно наданої суду довідки про склад сім`ї від 17 листопада 2017 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 є приватизованою, отже, перебуває у приватній власності, що спростовує твердження позивача про те, що відповідачі є наймачами.

Оскільки квартира є приватною власністю, її утримання є обов`язком власника або власників, якщо власність є спільною.

Позивачем не надано документів хто є власником квартири, чи перебуває квартира у спільній частковій власності та чи є відповідачі співвласниками, тому суд першої інстанції правильно зазначив про неможливість визначити та перевірити хто саме з відповідачів повинен нести відповідальність за утримання квартири та у якому обсязі.

Також позивачем не було обґрунтовано та належними доказами не підтверджено, що відповідачі мають солідарний обов`язок по сплаті за утримання квартири та оплату комунальних послуг.

Крім того, позивачем не мотивовано пред`явлення позову до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка у період, за який позивач просить стягнути заборгованість, була неповнолітньою.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач ОСОБА_1 є власником особового рахунку, а тому всі витрати за житлово-комунальні послуги покладаються на нього, не ґрунтуються на нормах матеріального права, які зазначені вище.

Статтями 20 та 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», редакція яких діяла на час виникнення заборгованості, визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком виконавця - є надання таких послуг вчасно та відповідної якості.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", в редакції на час виникнення спірних правовідносин, балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Згідно ч. 2, 3, 6 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути

споживачем, виконавцем або виробником.

Позивачем суду першої інстанції не надано жодного документу у підтвердження того, що він був балансоутримувачем будинку АДРЕСА_2 або виконавцем житлово-комунальних послуг, тому суд першої інстанції правомірно зазначив, що позивачем не доведено його право вимоги до відповідачів.

Доводи апеляційної скарги про те, що у спірний період відповідачами погашалася наявна заборгованість за комунальні послуги, чим фактично визнавалося право позивача на отримання грошових коштів за наданні послуги, колегія суддів вважає безпідставними, так як з розрахунку заборгованості вбачається оплата тільки у липні 2012 року 600грн. Разом з цим, позивачем не надано доказів, що вказана сума була оплачена відповідачами або будь-ким з них, не надана копія квитанція з призначенням платежу, що позбавляє можливості зробити висновок, що вказана сума внесена чи то на погашення заборгованості, чи то на сплату отриманих послуг, та яких саме, і за який період.

Посилання у апеляційній скарзі на неврахування судом, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін, є необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що суд призначив розгляд справи у судовому засіданні 29 листопада 2018 року на 12год. 30хв, про що повідомив позивача (с.с.33). Разом з цим, представник позивача у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив та клопотання про його перенесення не подав.

Частиною 2 статті 83 ЦПК України встановлено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Частина 4 статті 83 ЦПК України визначає, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач не зазначав, що не має можливості подати суду докази у підтвердження своїх позовних вимог.

Згідно ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Приєднавши до апеляційної скарги докази у підтвердження свого права на пред`явлення вимоги про оплату житлово-комунальних послуг, позивач не навів обґрунтування неможливості подання цих доказів до суду першої інстанції, тому апеляційний суд не має правових підстав для їх прийняття.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація-109

Голосіївського району» залишити без задоволення, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк