Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 757/44101/17-ц

провадження № 61-36541св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Київська міська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Київської міської ради на постанову Апеляційного суду міста Києва від 16 травня 2018 року та додаткову постанову Апеляційного суду міста Києва від 23 травня 2018 року у складі колегії суддів: Кулікової С. В., Кравець В. А., Лапчевської О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київської міської ради про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки та визнання укладеної додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 15 листопада 2004 року між ним та Київською міською радою був укладений договір оренди земельної ділянки, згідно якого йому передано в оренду земельну ділянку площею 1 000 кв. м, що розташована по АДРЕСА_1 , строком на 10 років.

Посилаючись на добросовісне й належне виконання обов`язків за цим договором, систематичну сплату орендної плати та податків протягом 2014, 2015, 2016 років та повідомлення відповідача більше ніж за місяць до спливу строку дії договору оренди про наміри поновлення договору оренди земельної ділянки, надіславши на його адресу відповідне клопотання з проектом додаткової угоди та всіма іншими необхідними документами, яке до теперішнього часу радою не розглянуто, ОСОБА_1 просив визнати договір оренди земельної ділянки від 15 листопада 2004 року поновленим на 10 років на тих самих умовах, визнати договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 15 листопада 2004 року укладеним в редакції позивача, зобов`язати Київську міську раду здійснити відповідну реєстрацію договору про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 15 листопада 2004 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 13 грудня 2017 року у складі головуючого-судді Писанець В. А. позов задоволено. Визнано договір оренди земельної ділянки від 15 листопада 2004 року, укладений між Київською міською радою та ОСОБА_1 , нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В. З. 15 листопада 2004 року за реєстровим номером 1104, поновленим на 10 років на тих самих умовах. Визнано договір оренди земельної ділянки від 15 листопада 2004 року, укладений між Київською міською радою та ОСОБА_1 , укладеним в редакції позивача. Зобов`язано Київську міську раду здійснити відповідну реєстрацію договору про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 15 листопада 2004 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач у межах місячного терміну з дати закінчення договору оренди не повідомив про відмову у поновленні договору, не приймав рішень про відмову у поновленні договору та не направляв жодних листів на адресу позивача. Крім того, по закінченню строку договору не просив повернути земельну ділянку, натомість позивач, відкрито користувався протягом 2014-2017 років земельною ділянкою, належно виконував всі умови договору, в тому числі сплачував орендну плату та земельний податок, що свідчить про автоматичне поновлення договору на підставі частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» й відповідно про наявність підстав для визнання додаткового договору до договору оренди земельної ділянки укладеним в редакції позивача та здійснення відповідачем його реєстрації.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 16 травня 2018 року апеляційну скаргу Київської міської ради задоволено частково. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 грудня 2017 року в частині визнання договору оренди земельної ділянки від 15 листопада 2004 року, укладеним в редакції позивача та зобов`язання відповідача здійснити реєстрацію договору про внесення змін до договору оренди земельної ділянки скасовано. Резолютивну частину рішення викладено наступним чином: «Визнати договір оренди земельної ділянки, укладений 15 листопада 2004 року між Київською міською радою та ОСОБА_1 , нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В. З. 15 листопада 2004 року за реєстровим номером 1104, поновленим на 10 років на тих самих умовах, з 15 листопада 2004 року.

Додатковою постановою Апеляційного суду міста Києва від 23 травня 2018 року відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання договору оренди земельної ділянки від 15 листопада 2004 року укладеним в редакції позивача та зобов`язання Київської міської ради здійснити відповідну реєстрацію договору про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 15 листопада 2004 року.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції в частині визнання договору оренди земельної ділянки від 15 листопада 2004 року поновленим, оскільки позивач продовжує користуватися земельними ділянками після закінчення строку договору оренди та протягом одного місяця після закінчення строку дії цих договорів відповідачем не було направлено листа-повідомлення про заперечення у поновленні договорів оренди землі. Тому з вказаних підстав договір оренди вважається поновленим, що узгоджується з вимогами частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі». При цьому зазначив, що договір поновлений на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором від 15 листопада 2004 року. А також вказав про відсутність підстав для визнання договору поновленим (укладеним) в редакції позивача, яка не була погоджена відповідачем, та помилковість висновку щодо зобов`язання Київської міської ради здійснити відповідну реєстрацію договору про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 15 листопада 2004 року, через відсутність у відповідача відповідних повноважень.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У червні 2018 року Київська міська рада подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанови апеляційного суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що відсутні передбачені частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» підстави для поновлення договору оренди земельної ділянки від 15 листопада 2004 року, оскільки позивач після закінчення строку дії договору не звертався з вимогою продовжити договір на той самий строк і на тих самих умовах, і така додаткова угода не була укладена.

Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та надано строк для надання відзиву.

Відзивів на касаційну скаргу не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанову та додаткову постанову апеляційного суду - без змін.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що 26 червня 2004 року рішенням Київської міської ради № 337/1547 ОСОБА_1 , передана в довгострокову оренду строком на 10 років земельна ділянка загальною площею 1 000 кв. м, для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 .

15 листопада 2004 року між Київською міською радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди вказаної земельної ділянки.

Відповідно до пункту 3.1 вказаного договору оренди, договір укладено строком на 10 років та після закінчення строку його дії орендар має переважне право його поновлення на новий строк.

13 жовтня 2014 року ОСОБА_1 направив клопотання про поновлення договору оренди земельної ділянки (лист-повідомлення) до Київської міської ради про поновлення договору оренди земельної ділянки з усіма необхідними документами, в тому числі проектом додаткової угоди про внесення змін до договору оренди, щодо поновлення строку його дії. Таке клопотання зареєстровано у Київській міській раді за № КОП-0449 від 13 жовтня 2014 року, проте відповідь позивачу надана не була, повідомлення про небажання продовжувати дію договору оренди та вимога про повернення земельної ділянки не направлялася.

Протягом 2014 - 2017 років ОСОБА_1 продовжував безперешкодно користуватися земельною ділянкою, належно виконував всі умови договору, зокрема сплачував орендну плату та земельний податок, що підтверджується відповідними квитанціями.

Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Правовою підставою набуття права орендного землекористування є укладення договору оренди земельної ділянки.

За договором оренди земельної ділянки кожна із сторін наділяється певними правами і водночас на неї покладаються певні обов`язки.

У статті 33 Закону України «Про оренду землі»встановлено переважне право орендаря, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору, на його поновлення після закінчення строку, на який було укладено договір.

Також у частині першій статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Крім того, стаття 764 ЦК України передбачає такий правовий механізм, як поновлення договору найму, який зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 33 цього Закону (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Таким чином, відповідно до положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Для правильного вирішення справи та встановлення наявності підстав для поновлення договору оренду землі, суди повинні були встановити, чи дотримано орендарем, встановлений статтею 33 Закону України «Про оренду землі», строк для повідомлення орендодавця про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк, а орендодавцем - строк для повідомлення про наявність заперечень проти поновлення договору оренди, після отримання повідомлення від орендаря, направлення проекту додаткової угоди та її умови.

Суди встановили, що ОСОБА_1 дотриманий, встановлений статтею 33 Закону України «Про оренду землі», порядок та строк для повідомлення орендодавця про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк та направлено за місяць до спливу строку договору оренди землі відповідний лист-повідомлення. В свою чергу орендодавець не повідомив орендаря у строк, передбачений для повідомлення про наявність заперечень проти поновлення договору оренди, після отримання повідомлення від орендаря, що свідчить про відсутність заперечень у орендодавця щодо поновлення договору оренди землі.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Отже договір оренди землі може вважатися поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором оренди землі, за умовами такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як «мовчазна згода орендодавця на пролонгацію договору).

Суди встановили, що ОСОБА_1 протягом 2014-2017 років, тобто після закінчення строку оренди, користувався земельною ділянкою, належно виконував всі умови договору, в тому числі сплачував орендну плату, земельний податок, що підтверджується відповідними доказами, а Київська міська рада як орендодавець, протягом місяця після закінчення строку договору оренди не направила ОСОБА_1 заперечення у поновленні договору оренди землі, тому з цих підстав спірний договір оренди вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені вказаним правочином.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанцій дійшов правильного висновку про наявність підстав передбачених частинами першою-п`ятою, а також частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» для поновлення договору оренди землі від 15 листопада 2004 року, укладеного між ОСОБА_1 та Київською міською радою, на той самий строк і на тих самих умовах з 15 листопада 2014 року.

Доводи касаційної скарги Київської міської ради про те, що позивач не звертався з вимогою продовжити договір на той самий строк на тих самих умовах, є необґрунтованими та спростовуються сукупністю досліджених при розгляді справи доказів.

Порушення норм процесуального права, зазначені в касаційній скарзі, на правильність висновків суду не впливають і не можуть бути підставою для скасування постанови і додаткової постанови апеляційного суду.

Інші доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Київської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду міста Києва від 16 травня 2018 року та додаткову постанову Апеляційного суду міста Києва від 23 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко