Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі : головуючого Гуденко О.А., із секретарем Дудник Г.С., без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву стягувача ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Миколаївської міської ради (третя особа Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області , ОСОБА_3 . ОСОБА_4 ) про визнання недійсним договору оренди, визнання незаконним та скасування рішення, скасування реєстрації,

У С Т А Н О В И В:

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 березня 2019 року з Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_1 стягнуто 6063,53 грн судових витрат.

03 червня 2019 року позивач звернувся до суду першої інстанції з заявою про зміну способі і порядку виконання рішення. Заявник зазначає, що органи Державної казначейської служби повідомили про неможливість стягнення грошових коштів саме з органу місцевого самоврядування, оскільки цей орган не має фінансових ресурсів, які закріплені за його виконавчим органом - виконкомом Миколаївської міськради. Посилаючись на необхідність змінити порядок виконання судового рішення, позивач просив визначити, що стягнення грошових коштів має здійснюватися з виконавчого комітету Миколаївської міськради.

В судове засідання представник Миколаївської міської ради не з`явився, повідомлений судом належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заявник надав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Віідповідно до ч.2 ст. 435 ЦПК України, заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Цей конституційний принцип кореспондується з правилами частин 1,2 статті 18 ЦПК, якою передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Проте під час виконання судового рішення можуть виникнути перешкоди різного характеру, які мають бути усунені з застосуванням механізмів, передбачених процесуальним та виконавчим законодавством.

Підстави та порядок зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення врегульовані статтею 435 ЦПК та статтею 33 Закону «Про виконавче провадження».

Виходячи зі змісту частини 3 статті 373 ЦПК та частини 3 статті 33 Закону «Про виконавче провадження» підставою для встановлення або зміни способу і порядку виконання судового рішення є наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим. Встановлення або зміна способу та порядку виконання залежать від того, чи був спосіб та порядок виконання встановленим судовим рішення.

Поняття «спосіб» і «порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб (постанова Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 713/1062/17).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 березня 2019 року з Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_1 стягнуто 6063,53 грн судових витрат. 21 травня 2019 року на підставі судового рішення видано виконавчий лист.

31 травня 2019 року Управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області повернуло позивачеві виконавчий лист з посиланням на неможливість виконання рішення, оскільки міська рада власних фінансових ресурсів не має, рахунки в органах Державної казначейської служби відсутні, а фінансові ресурси закріплені за її виконавчим органом - виконкомом міської ради, який є розпорядником коштів місцевого бюджету. Стягувачу запропоновано в судовому порядку змінити спосіб та порядок виконання судового рішення, що дозволило би виконати судове рішення у відповідності з законом.

Відповідно до статей 1,2 Закону «Про місцеве самоврядування» (далі - Закон) місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування, зокрема, міські ради та їх виконавчі органи.

Рада є виборним представницьким органом місцевого самоврядування, який складається з депутатів, і відповідно до законунаділяється правом представляти інтереси територіальної громади, приймати від її імені рішення.

Виконавчі органи створюються радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування (стаття 11 Закону).

Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є доходи місцевих бюджетів та інші кошти, що є комунальною власністю територіальних громад (частина 3 статті 16 Закону).

Шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету (стаття 77 Закону).

Фінансування видатків з місцевого бюджету віднесено до повноважень виконавчих органів міських рад в галузі бюджету фінансів і цін (стаття 28 Закону).

Віднесення виконавчих органів місцевих рад до головних розпорядників бюджетних коштів передбачає й стаття 22 Бюджетного кодексу України.

Отже, Миколаївська міська рада є органом, який затверджує бюджет та уповноважений на здійснення витрат бюджету, але безпосередньо фінансових ресурсів не має. Фінансові ресурси закріплені за її виконавчим органом - виконкомом Миколаївської міської ради, який і виконує бюджет.

Миколаївська міська рада () не має відкритих рахунків в органах казначейської служби, які виконують рішення щодо стягнення коштів з місцевих бюджетів, тоді як виконавчий комітет Миколаївської міськради () перебуває на обслуговуванні в цих органах та має відповідні рахунки.

Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що без встановлення порядку виконання грошових зобов`язань органу місцевого самоврядування - Миколаївської міськради, реальне виконання судового рішення є неможливим.

Визначення, що відшкодування шкоди, заподіяної органом місцевого самоврядування, має здійснюватись шляхом списання коштів з рахунків розпорядника міського бюджету (виконкому Миколаївської міськради), не є заміною раніше визначеного способу або порядку виконання судового рішення, а тим більш, заміною боржника.

Виконком Миколаївської міської ради є не іншим боржником, а є виконавчим органом боржника та розпорядником тих коштів, за рахунок яких відшкодовуються витрати,які поніс позивач.

Таким чином, підлягає частковому задоволенню заява стягувача про встановлення порядку виконання судового рішення відповідно до ч.3 ст.435 ЦПК та ч. 3 с. 33 Закону «Про виконавче провадження».

Керуючись статтями 435ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Встановити порядок виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 березння 2019 року , за яким стягнення коштів з Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_1 здійснити шляхом списання коштів з рахунку виконавчого комітету Миколаївської міської ради ().

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її постановлення.

Суддя О.А. Гуденко