Постанова

Іменем України

20 червня 2019 року

м. Київ

справа № 335/10655/16-ц

провадження № 61-25764св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,

треті особи: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Літенко Людмила Володимирівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Літенко Людмила Володимирівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2017 року у складі судді Шалагінова А. В. та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 10 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Кочеткової І. В., Гончар М. С., Маловічко С. В.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, уточнивши який, просив визнати виконавчий напис від 22 липня 2010 року № 1204, вчинений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Літенко Л. В., таким, що не підлягає виконанню.

Позовна заява мотивована тим, що 05 грудня 2007 року між ним та Публічним акціонерним банком «Перший Український міжнародний банк» (далі - ПАТ «ПУМБ») укладено кредитний договір № 5873662, за умовами якого він отримав 200 тис. дол. США кредиту зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами та строком повернення передбаченими умовами договору, а також договір іпотеки № 5874645, за умовами якого він передав в іпотеку нежитлове приміщення № 1 першого поверху літ. «А-2», будівлю літ. «Б», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

За заявою ПАТ «ПУМБ» приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Літенко Л. В. 22 липня 2010 року вчинено виконавчий напис № 1204, яким запропоновано звернути стягнення на зазначене нежитлове приміщення, та за рахунок отриманих від реалізації цього майна коштів задовольнити вимоги ПАТ «ПУМБ» за кредитним договором у розмірі 233 384,95 доларів США та 298 705 грн.

Вважаючи, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог діючого законодавства, оскільки заборгованість за кредитним договором не є безспірною, а тому відповідач не має права звернення на предмет іпотеки, виконавчий напис вчинено без надіслання боржнику та іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушень основного зобов`язання, ОСОБА_1 просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя рішенням від 16 червня 2017 року в задоволенні позову відмовив.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису були надані документи, що підтверджують безспірність заборгованості і направлення боржнику письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання, тому він правомірно, з дотриманням вимог чинного законодавства, вчинив виконавчий напис та звернув стягнення на предмет іпотеки.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Апеляційний суд Запорізької області рішенням від 10 серпня 2017 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2017 року змінив в частині правового обґрунтування причини відмови в позові.

Апеляційний суд мотивував рішення тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані, однак ним пропущено позовну давність, про застосування якої просив відповідач.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та заперечень на неї, їх узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій 17 серпня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2017 року та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 10 серпня 2017 року, і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними і несправедливими, ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Суди не надали оцінки його заяві про поновлення позовної давності, оскільки про існування виконавчого напису йому стало відомо лише в лютому 2016 року, до цього часу жодні дії з виконання виконавчого напису не відбувалися та про будь-які дії виконавчих служб йому не було відомо. Про існування проваджень у 2013-2015 роках він дізнався вже після складання акта опису та арешту.

Крім того, позовна давність не поширюється на вимоги власника або титульного володільця про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення і не поєднані із позбавленням володіння (стаття 391 ЦК України).

13 жовтня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ПАТ «ПУМБ» на касаційну скаргу, мотивовані тим, що оскаржувані рішення є законними і справедливими, ухвалені з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Про існування оскаржуваного виконавчого напису ОСОБА_1 достеменно було відомо у 2011 році, про що свідчать його неодноразові оскарження в судовому порядку дій державного виконавця з його виконання.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали зОрджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

11 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що 05 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ПУМБ» укладено кредитний договір № 5873662, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 200 тис. дол. США, зі сплатою 12,4 % річних за користування кредитними коштами та строком повернення до 05 грудня 2022 року.

З метою належного виконання боржником умов кредитного договору, 05 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ПУМБ» укладено договір іпотеки № 5874645, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку нежитлове приміщення № 1 першого поверху літ. «А-2», будівлю літ. «Б», по АДРЕСА_1 .

Пунктами 4.1.1, 4.1.2 іпотечного договору сторони передбачили право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання чи неналежного виконання основного зобов`язання, у разі невиконання вимоги Іпотекодержателя про дострокове виконання основного зобов`язання, зробленої на підставі закону, кредитного договору чи цього договору.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, в тому числі, на підставі виконавчого напису нотаріуса (пункт 4.2 (2) договору іпотеки).

У разі порушення умов кредитного договору та/або умов договору іпотеки Банк надсилає особі, яка порушила своє зобов`язання, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не більш ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається невиконаною Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до договору та чинного законодавства (пункт 4.4 договору іпотеки).

Вимогу про дострокове повернення всієї суми боргу із зазначенням всіх складових суми заборгованості банк боржнику не пред`являв.

22 липня 2010 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Літенко Л. В. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на нежитлове приміщення № 1 першого поверху літ. «А-2», будівлю літ. «Б» по АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 . За рахунок отриманих коштів від реалізації цього майна нотаріус запропонував задовольнити вимоги стягувача в розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору за період з 05 грудня 2008 року по 07 липня 2010 року, а саме: 195 023,74 дол. США заборгованості за кредитом; 38 361,21 дол. США заборгованості за відсотками за користування кредитом; 120 656,14 грн пені; 178 049,70 грн штрафів за порушення зобов`язань; 2 500 грн плати за вчинення виконавчого напису.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального

права чи порушення норм процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Встановивши, що усупереч умов договору та норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, під час вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріусом не дотримано вимог, передбачених Порядком вчинення нотаріальних дій, оскільки письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором ОСОБА_1 не направлялася, апеляційний суд правильно вважав обґрунтованими заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги.

18 листопада 2016 року ПАТ «ПУМБ» звернулося до суду першої інстанції із заявою про застосування позовної давності.

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про

застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Встановивши, що вперше виконавче провадження за оспорюваним виконавчим написом відкривалося 30 липня 2010 року, копія постанови про відкриття виконавчого провадження направлялася боржнику 06 серпня 2010 року, у грудні 2011 року позивач звертався до виконавчої служби із заявою про зупинення виконавчого провадження у зв`язку із зверненням до адміністративного суду з вимогами про скасування акта опису і арешту нерухомого майна, у квітні 2012 року позивач у судовому порядку просив заборонити проведення прилюдних торгів на виконання цього виконавчого напису, що спростовує аргументи позивача про те, що він дізнався про виконавчий напис тільки у січні 2016 року, апеляційний суд дійшов правильного висновку про недотримання ОСОБА_1 позовної давності при зверненні до суду з цим позовом, про застосування якої просив відповідач, що є підставою для відмови у позові.

Аргументи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновком апеляційного суду про застосування позовної давності та наявності поважних причин для її поновлення, спростовуються встановленими судом апеляційної інстанції фактичними обставинами справи та положеннями законодавства, зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК Українизнаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних рішень без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2017 року в незмінній рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 10 серпня 2017 року частині та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 10 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. П. Курило