Запорізький Апеляційний суд
Пр. № 22-ц/807/2008/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Онищенка Е.А.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 лютого 2019 року у справі за позовом Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області (надалі - УПСЗН ВК БМР ЗО) до ОСОБА_1 про стягнення суми надміру виплаченої допомоги

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року УПСЗН ВК БМР ЗО звернулось до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 3), в якому просило стягнути з відповідача: суму надміру виплаченої допомоги на дітей одиноким матерям у розмірі 16725,43 грн., суму надмірно виплаченої державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям у розмірі 43533,77 грн., а також понесені позивачем у цій справі судові витрати у вигляді судового збору при подачі позову до суду у розмірі 1762,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що ОСОБА_1 зверталась до УПСЗН ВК БМР ЗО 10.10.2014 року із заявою про призначення їй тимчасової державної допомоги на дітей одиноким матерям. Після чого, ОСОБА_1 була призначена допомога на дитину одинокій матері на період з 01.11.2014 року по 31.01.2021 року. Заявник звертався 24.11.2014 року за допомогою малозабезпеченим сім`ям та їй була призначена така допомога на період з 01.11.2014 року по 30.04.2015 року згідно з Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям». Відповідач також зверталась 05.05.2015, 03.11.2015, 04.05.2016, 01.11.2016, 04.05.2017 та їй була призначена допомога з 01.05.2015 по 31.10.2015, з 01.11.2015 по 30.04.2016, 01.05.2016 по 31.10.2016. з 01.11.2016 по 30.04.2017. з 01.05.2017 по 31.10.2017.

В цілях повернення бюджетних коштів відповідачу було направлено повідомлення з сумою боргу та строками повернення, але до теперішнього часу відповідачем борг не повернуто.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції ОСОБА_3 (а.с. 22).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 23) провадження у цій справі відкрито.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 лютого 2019 року (а.с. 91-93) позов УПСЗН ВК БМР ЗО у цій справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь УПСЗН ВК БМР ЗО суму надміру виплаченої допомоги на дітей одиноким матерям у розмірі 16725,43 грн

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь УПСЗН ВК БМР ЗО суму надміру виплаченої допомоги малозабезпеченим сім`ям у розмірі 43533,77 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь УПСЗН ВК БМР ЗО витрати на оплату судового збору у розмірі 1762,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 98-107) просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (т.с. 1 а.с. 238).

Відводів учасниками цієї справи суддям апеляційного суду та самовідводів суддями апеляційного суду у цій справі не заявлено.

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 11 травня 2019 року (а.с. 112), справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 114).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач УПСЗН ВК БМР ЗО подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (а.с. 119-120).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

В автоматизованому порядку суддею Онищенком Е.А. у цій справі замінено суддю ОСОБА_4 у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 124-125).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст.. 10-13, 76-80, 259, 263-268 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності всіх позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що до УПСЗН ВК БМР ЗО з заявою про призначення допомоги на дітей одиноким матерям 10.10.2014 року звернулась ОСОБА_5 , надавши відповідні документи.

Згідно із Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми». Законом України про Державний бюджет на відповідний рік.

Відповідачу була призначена допомога на дітей одиноким матерям з 01.11.2014 року по 31.01.2021 року.

З`ясовано, що ОСОБА_1 зверталась до УПСЗН ВК БМР ЗО кожні півроку та їй була призначена допомога в періоди з 05.05.2015 року, 03.11.2015 року, 04.05.2016 року, 01.11.2016 року, 04.05.2017 року та їй була призначена допомога з 01.05.2015 року по 31.10.2015 року, з 01.11.2015 року по 30.04.2016 року, з 01.05.2016 року по 31.10.2016 року, з 01.11.2016 року по 30.04.2017 року, з 01.05.2017 по 31.10.2017 року.

Згідно із листом - відповіддю №4566/17.9-04-42 від 20.12.2017 року Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м Бердянську про внесення 08.06.2007 року до актового запису відомостей про батька дитини на підставі спільної заяви матері і батька від 08.06.2007р. (вх. від 20.12.2017, копія а.с. 10), тобто саме 20.12.2017 року позивач дізнався про факт визнання батьківства, що дає управлінню право на пред`явлення позову.

Відповідно до п. 33 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 р № 1751, відповідно до статті 18-1 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" , право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини) відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Відповідно до п. 46 Порядку, особи, яким виплачується державна допомога сім`ям з дітьми, у разі виникнення обставин, які призводять до припинення виплати допомоги, зобов`язані у десятиденний термін повідомити про це органи праці та соціального захисту населення.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», розмір державної соціальної допомоги визначається як різниця між прожитковим мінімумом для сім`ї та її середньомісячним сукупним доходом.

Згідно із ст. 3 Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям", п. 6 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою КМУ від 24.02.2003 року №250 (зі змінами) для призначення допомоги подається декларація про доходи та майно осіб, які входять до складу сім`ї. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям", середньомісячний сукупний доход сім`ї - обчислений у середньому на місяць доход усіх членів сім`ї з усіх джерел надходжень протягом шести місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги.

При перевірці в вересні 2018 року з`ясовано, що ОСОБА_1 було припинено реєстрацію в Центрі зайнятості як безробітної особи з 01.09.2017 року, але при зверненні за призначенням допомоги відповідач не вказала в декларації, що отримує дохід.

В результаті подання документів з недостовірними відомостями відповідач незаконно отримала державну допомогу малозабезпеченим сім`ям 43533,77 грн. в період з 01.11.2014 року по 30.04.2017 року, з 01.12.2017 року по 31.12.2017 року допомогу одиноким матерям в сумі 16725,43 грн. з 01.11.2014 року по 31.03.2017 року.

В цілях досудового врегулювання спору та повернення бюджетних коштів відповідачу було направлено повідомлення вих. №1004 від 19.01.2018 року про суму боргу та строки повернення, але на даний час сума залишилась непогашеною.

Згідно п. 49 Порядку, особи, яким виплачується державна допомога сім`ям з дітьми, зобов`язані повідомляти органи, що призначають і виплачують зазначену допомогу, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату державної допомоги.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми", п. 49 постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001р. №1751 "Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» надмірно виплачені кошти стягуються згідно із законом.

Відповідно до п. 28 Порядку, якщо сім`єю приховано або навмисно подано недостовірні та її доходи та майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру, надміру виплачені кошти стягуються в судовому порядку.

Згідно із ст. 1212 ч. 1 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

При вищевикладених обставинах, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з боку відповідача наявна недобросовісність набуття грошової допомоги, а також що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути незаконно отриману суму допомоги на дітей одиноким матерям у розмірі 16725,43 грн. та суму надміру виплаченої допомоги малозабезпеченим сім`ям у розмірі 43533,77 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку вона та її представник вважають єдино вірною та правильною.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

В силу вимог ст. 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Однак, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема відповідачем апеляційному суду не надані.

Безпідставним є посилання сторони відповідача в апеляційній скарзі у цій справі при вищевикладених обставинах на ст. 1215 ЦК України (безпідставно набуте майно, що не підлягає поверненню).

Оскільки, при вирішенні позовних вимог позивача у цій справі судом першої інстанції було правильно встановлено недобросовісність з боку ОСОБА_1 , як набувача ( ОСОБА_1 приховала від управління той факт, що 08.06.2017 року були внесені дані про батька в акт про народження дитини, та, відповідно, що вона ( ОСОБА_1 ) вже не має статусу одинокої матері, яка має право на отримання допомоги та дитину; крім того, ОСОБА_1 свідомо подала управлінню недостовірні дані про свій дохід та майновий стан, що вплинуло на встановлення управлінням їй права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру).

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

Відсутність розгорнутої мотивації суду першої інстанції в оскаржуємому рішенні щодо задоволення позовних вимог позивача у цій справі не може бути підставою для скасування апеляційним судом правильного по суті у цій справі рішення суду за результатами розгляду апеляційної скарги відповідача.

Оскаржуємим рішенням суду першої інстанції при вищезазначених встановлених судом фактичних обставинах цієї справи, не могли бути порушені і не порушуються права дитини.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України у цій справі було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок позивача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Крім того, встановлено, що ухвалою апеляційного суду від 11 травня 2019 року (а.с. 112) ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору у розмірі 2643,00 грн. за подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі до ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції за результатами розгляду вказаної апеляційної скарги ОСОБА_1 , а тому в разі відмови ОСОБА_1 у задоволенні її апеляційної скарги у цій справі, останній в силу вимог ст. 141 ЦПК України слід стягнути з останньої на користь держави цією постановою апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 лютого 2019 року у цій справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави (реквізити банківської установи, уповноваженої приймати судовий збір за подачу апеляційних скарг є: Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Код банку (МФО): 899998; Отримувач: УК у м. Запоріжжі/Вознесенівс./22030101; Код ЕДРПОУ отримувача: 38025409; Номер рахунку отримувача: 0011) судовий збір 2643,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 09.07.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Онищенко Е.А.