Дата документу 24.06.2019
ЄУ № 420/773/19
Провадження №2/420/514/19
24 червня 2019 року Новопсковський районний суд Луганської області
у складі: головуючого судді Проньки В.В.,
за участю секретаря судового засідання Сіренко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новопсков в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області,
Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить надати дозвіл неповнолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на тимчасовий виїзд за кордон України до Російської Федерації з 07 липня по 30 серпня 2019 року, та на багаторазовий виїзд/в`їзд через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 у супроводі матері ОСОБА_1 , яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну до досягнення ОСОБА_3 16-річного віку.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона проживала однією сім`єю з відповідачем, від їхніх стосунків 06.04.2007 народився син ОСОБА_3 Дитина від народження проживає з нею, знаходиться на її повному утриманні, батько участі у вихованні сина не приймає та фактично усунувся від виконання батьківських обов`язків. Крім того, зв`язок з ним втрачено і місце перебування його невідоме. На даний час вона проживає в м. Хрустальний Луганської області на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, оскільки на її утриманні знаходиться непрацездатна мати, яка за станом здоров`я не може виїхати з тимчасово окупованої території. Позивач посилається на те, що її син часто хворіє і через відсутність згоди батька на виїзд/в`їзд сина через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей вона не має змоги отримувати консультації лікарів та спеціалістів у закладах охорони здоров`я, розташованих на території України, а відсутність спеціалістів та фахівців із вищою медичною освітою в м. Хрустальний Луганської області не дає можливості надавати повноцінну медичну допомогу та підтримувати здоров`я сина. Крім того, позивач зазначила, що має намір виїхати з сином до Російської Федерації, для оздоровлення, відпочинку та лікування, зокрема має білети до Анапи, Ейську та Геленджику майже на весь період літніх канікул (з 07 липня по 30 серпня).
Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 23.05.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 11.06.2019, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
11.06.2019 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.06.2019.
18.06.2019 судове засідання відкладено до 24.06.2019 у зв`язку з неявкою відповідача.
Позивач до судового засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, в позовній заяві просила справу розглянути без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті Новопсковського районного суду Луганської області, однак до судового засідання повторно не з`явився, про наявність поважних причин для цього суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи до суду не направив, відзиву на позовну заяву не надав.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Служби у справах дітей Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області надала письмові пояснення по справі та просить розглянути цивільну справу без участі представника за наявними у справі матеріалами.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України
Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Згідно позовної заяви сторони в зареєстрованому шлюбі не перебувають, неповнолітній син сторін перебуває на утриманні матері.
Згідно ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
При цьому, згідно приписів ч. 2-4 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.
Згідно зі ст.3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.91 р. №789-ХІІ (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Стаття 10 Конвенції передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну.
Відповідно до ст.18 даної Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).
З позовної заяви вбачається і ніким не оспорюється, що на даний час позивач разом з сином проживає у м. Хрустальний Луганської області, яке включене до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого Розпорядженням КМУ від 07 листопада 2014 року №1085-р, місце знаходження відповідача їй невідоме.
В позові позивач вказала, що має намір разом з сином виїхати на відпочинок, оздоровлення та лікування до Російської Федерації в період з 07 липня по 30 серпня 2019 року та через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей для медичного обстеження.
Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені.
Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України», постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами).
Відповідно до положень ч . 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду громадян в Україну» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.
Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.
Згідно п.п. 5.1.1, 5.1.2 п.5.1 Розділу 5 «Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей» в`їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Виїзд з неконтрольованої території громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред`явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України «Про громадянство України» або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи.
З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідач з позивачем та сином відносини не підтримує, відтак позивач не має можливості отримати від відповідача дозвіл на виїзд дитини до Російської Федерації та тимчасово окупованої території України.
З огляду на викладене, приймаючи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітнього ОСОБА_3 за межі України та на тимчасово окуповану територію України, враховуючи інтереси дитини, яка має конституційне право вільно залишити територію України, а відсутність письмової згоди батька позбавляє її цих прав, суд, керуючись інтересами дитини, приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, понесений нею при зверненні до суду, у розмірі 704,80 грн.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 12, 13, 77-81, 89, 141, 229, 263-265, 280-289 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області, задовольнити повністю.
Надати дозвіл неповнолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на тимчасовий виїзд за кордон України до Російської Федерації у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 07 липня 2019 року по 30 серпня 2019 року.
Надати дозвіл неповнолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на багаторазові виїзди та в`їзди на тимчасово окуповану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення ОСОБА_3 16-річного віку.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Краснолуцьким МВ УДМСУ в Луганській області 06.11.2013, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.) в рахунок відшкодування понесеного судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга подається до Луганського апеляційного суду через Новопсковський районний суд Луганської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: В.В. Пронька