Головуючий у 1-й інстанції Кучко Я.Ю.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Попової С.А.,

суддів: Кочегарової Л.М., Ткаченко Т.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго», яке діє в інтересах відокремленого підрозділу «Курахівська теплова електрична станція» Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго»

на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 08 травня 2019 року, ухваленого в складі судді Кучко Я.Ю., повний текст рішення складено 13 травня 2019 року, по цивільній справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго», яке діє в інтересах відокремленого підрозділу «Курахівська теплова електрична станція» Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2019 року ТОВ «ДТЕК Східенерго» звернувся до суду в інтересах відокремленого підрозділу «Курахівська теплова електрична станція» ТОВ «ДТЕК Східенерго» із позовом про стягнення з ОСОБА_1 , який є власником квартири АДРЕСА_1 , заборгованості за спожиті комунальні послуги, що утворилась за період з січня 2011 року по вересень 2018 року станом на 01.10.2018р. і складається з: 5113,94грн. - централізоване опалення ; 4175,72грн. - централізоване постачання гарячої води; 1269,85грн. - централізоване постачання холодної води, а сумарно 10559,51грн.; яку поряд із 1667,24грн. - 3% річних за прострочення грошового зобов`язання, унормованих ст. 625 ЦК України просив стягнути позивач.

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 08 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «ДТЕК Східенерго» в інтересах ВП «Курахівська теплова електрична станція» ТОВ «ДТЕК Східенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово - комунальні послуги відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «ДТЕК Східенерго» в інтересах ВП «Курахівська теплова електрична станція» ТОВ «ДТЕК Східенерго», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Враховуючи положення ч. 13 ст. 7, ч. 4 ст. 274, ч. 1 ст. 368 ЦПК України, розгляд даної справи в силу ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення, виходячи з наступних підстав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, особистий рахунок № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 оформлено на ім`я ОСОБА_1 , який значиться квартиронаймачем даного жилого приміщення, куди постачається гаряча, холодна вода позивачем. Відомості про осіб, які проживають в квартирі відсутні. Заборгованість по вказаному особовому рахунку з січня 2011 року і станом на 01.10.2018р. становить 10559,51грн. (а.с. 9-10).

В квартирі АДРЕСА_1 , по якій виникла заборгованість, зареєстрований ОСОБА_2 з 05 квітня 2000 року, що вбачається з його паспортних даних (а.с. 39 зворот).

Ухвалою Мар`їнського районного суду від 03.11.2017р. визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 , його представником ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у справі про зобов`язання відповідача виселитись і компенсувати заборгованість за надані комунальні послуги в розмірі 10500грн. За змістом цієї ухвали, що не була оскаржена і набула чинності 09.11.2017р., власник квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 знімає свої вимоги про виселення ОСОБА_2 на умовах обов`язку ОСОБА_2 погасити борг за комунальні послуги протягом календарного року, який виник з його вини, та переоформити поточні рахунки на своє ім`я (а.с. 40-41).

27 грудня 2017 року між ТОВ «ДТЕК Східенерго» в особі ВП «Курахівська теплова електрична станція» та ОСОБА_2 (боржник) укладено договір л/с 206662 про реструктуризацію боргу за спожиті послуги - централізоване опалення, постачання гарячої і холодної води до квартири АДРЕСА_1 , що утворилась в сумі 7819,02грн. станом на 27.12.2017р. Розстрочка платежів передбачена впродовж 2018 року (а.с. 43).

Судовим наказом Мар`їнського районного суду Донецької області від 12.11.2018р. стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за спожиті комунальні послуги, зокрема за: централізоване опалення - 5113,94грн.; централізоване постачання гарячої води - 4175,72грн.; централізоване постачання холодної води - 1269,85грн.; штрафні санкції 3 % річних у розмірі 1667,24грн. (а.с. 46). Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 13.12.2018 року скасовано цей судовий наказ від 12.11.2018р. (а.с. 8).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач не є споживачем комунальних послуг, за які позивач просив стягнути з нього кошти, оскільки за вказаною адресою не проживає, а відтак і підстави для їх стягнення з відповідача відсутні. Крім того, позивачем не надано доказів того, що відповідач взагалі є власником/наймачем квартири.

З такими висновками суду не можна погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 13 Конституції України, ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).

За термінологією, визначеною в ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017р.

№ 2189-VIII (з подальшими змінами) надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги за цінами за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими, щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (ч. 1 ст. 9, ст. 10 цього Закону).

Згідно із ч. 2 ст. 21, ч. 2 ст. 22, ч. 2 ст. 23 Закону № 2189-VIII виконавець послуги з постачання теплової енергії, з постачання гарячої води, з централізованого водопостачання повинен забезпечити постачання теплоносія, води безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. За п. 1 ч. 2 ст. 8 цього Закону виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством.

А споживач у відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 7, ч. 1 ст. 9 цього Закону зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

При цьому абзацем 2 ч.1 ст. 9 Закону № 2189-VIII передбачено, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Як вбачається з відзиву представника відповідача на позовну заяву (а.с. 30), не заперечується факт титульного володіння ОСОБА_1 з 2004 року на підставі договору дарування квартирою АДРЕСА_1 , по якій утворилась заборгованість. І ці обставини підтверджені Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, що були здобуті в межах перевірки доводів апеляційної скарги (а.с. 137-138).

Власник квартири ОСОБА_1 з 27 травня 2011 року зареєстрований і проживає за іншою адресою в АДРЕСА_2 (а.с. 15, 29-38).

В квартирі ж АДРЕСА_1, по якій утворилась заборгованість, поставлена до стягнення відповідачеві, впродовж заявленого у позові спірного періоду фактично проживав і був зареєстрований з 2000 року ОСОБА_2 (а.с. 39).

В ході апеляційного розгляду справи відповідачем представлено договір № 9665 від 04.01.2005р., укладений між СЕ Курахівською ТЕС «Востокенерго» із ОСОБА_2 про постачання до квартири АДРЕСА_1 , належної на праві власності ОСОБА_1 , послуг з централізованого постачання тепла, холодної і гарячої води, а споживач зобов`язався здійснювати плату за спожиті послуги (а.с. 129-130).

27.12.2017р. між позивачем - постачальником послуг ТОВ «ДТЕК Східенерго» в особі ВП «Курахівська теплова електрична станція», та ОСОБА_2 був укладений договір про реструктуризацію боргу за спожиті послуги по квартирі АДРЕСА_1 в сумі 7819,02грн., що склалася станом на 27.12.2017р.

Відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Враховуючи наведену норму, власник квартири ОСОБА_1 , по якій уторилась заборгованість, як боржник міг бути замінений за згодою кредитора - постачальної організації ТОВ «ДТЕК Східенерго» в особі ВП «Курахівська теплова електрична станція». Така згода кредитора отримана і втілена у погодженому із ОСОБА_2 договорі від 27.12.2017р., укладеному в письмовій формі, за яким ОСОБА_2 взяв на себе особистий обов`язок з погашення боргу у вказаному розмірі. Відомості про те, що в даному договорі ОСОБА_2 діяв від імені власника квартири ОСОБА_1 в тексті цього договору відсутні.

У справі відсутні відомості, що кредитором приймалося рішення про дострокове розірвання договору про реструктуризацію боргу (п. 2.2.1 договору).

Підписання ОСОБА_2 цього договору без зауважень, поєднане із його зобов`язаннями за мировою угодою, визнаною за ухвалою суду від 03.11.2017р. (а.с. 40-41), погасити борг по оплаті комунальних послуг, свідчить про відсутність у ОСОБА_2 , як нового боржника (ст. 522 ЦК) заперечень проти вимоги кредитора.

Колегія суддів не може погодитись із доводами апеляційної скарги позивача в тій частині, що ухвала суду про визнання мирової угоди між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 не створює правових наслідків для постачальника послуг з мотивів її незалучення до участі в даній справі, але в межах періоду і в обсязі зобов`язань нового боржника, погоджених кредитором - позивачем по даній справі, виходячи з наступного.

Так, відповідно до п. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Разом з тим, в ході розгляду даної справи позивачем не спростовано прийняття ним в порядку ст. 520 ЦК України обов`язку нового боржника - ОСОБА_2 - в частині погашення боргу в розмірі 7819,02грн., що утворився станом на 27.12.2017р.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 , який брав згідно із договором зобов`язання з погашення заборгованості в певній сумі і за певний період, що було погоджено постачальником послуг, помер і у зв`язку з цим його зобов`язання автоматично трансформовані в зобов`язання відповідача ОСОБА_1 у вказаному грошовому обсязі і часовому періоді не є обґрунтованими і такими, що відповідають вимогам закону, оскільки прийняте ОСОБА_2 зобов`язання здійснювалося зі згоди власника ОСОБА_1 (зміст мирової угоди) і на таку заміну боржника погодився кредитор в особі постачальника комунальних послуг - ТОВ «ДТЕК Східенерго».

Договір про реструктуризацію заборгованості укладений ОСОБА_2 із ТОВ «ДТЕК Східенерго» в особі його відокремленого підрозділу «Курахівська теплова електрична станція», як не оспорений у встановленому законом порядку, створив для сторін передбачені його умовами обов`язки. Цей договір в сенсі ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Пунктом 4.3. договору передбачено, що дія договору може бути припинена на підставах, передбачених законом.

В розумінні ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відомостей про те, що сторони ( ОСОБА_2 за своє життя і ТОВ «ДТЕК Східенерго» в особі його відокремленого підрозділу «Курахівська теплова електрична станція») за взаємною згодою відмовились від нього, не встановлено. Тож, в сенсі положень ч. 2 ст. 214 ЦК України, вважати цей договір не чинним, не дійсним не можна.

Виникле за договором про реструктуризацію заборгованості зобов`язання не є тим, що нерозривно пов`язано із особою ОСОБА_2 (ст. 608 ЦК), тому немає підстав для розірвання, припинення дії цього договору. У зв`язку з цим виникле зобов`язання може бути виконане правонаступником померлого (ст. 1282 ЦК України).

Відтак, подальша реалізація майнових прав позивача, що витікають з неоспореного у встановленому законом порядку договору про реструктуризацію заборгованості, в тому числі і невиконані зобов`язання ОСОБА_2, на що вказується в апеляційній скарзі позивача, перебуває в площині правовідносин між кредитором спадкодавця ( ОСОБА_2 ), який за повідомленням позивача помер, і його спадкоємцями (ст.ст. 1281-1282 ЦК України), де останніми успадковуються обов`язки, що належали спадкодавцеві за життя.

В сенсі конструкції ст. 322 ЦК України власник ОСОБА_1 зобов`язаний утримувати свою квартиру АДРЕСА_1 шляхом здійснення оплати комунальних послуг, за виключенням періоду, встановленого договором із ОСОБА_2 про реструктуризацію заборгованості (по 27.12.2017р.) і грошової суми (7819,02грн.), на що надана була згода кредитора.

Враховуючи вищенаведене, відсутні підстави для задвоєння суми боргу шляхом стягнення цієї ж суми і з фактичного споживача послуг ОСОБА_2 , з ким укладено чинний договір про реструктуризацію боргу, і з власника квартири ОСОБА_1 , по якій утворився борг, але який фактично в зазначений період часу не проживав в спірному помешканні і не споживав вказаних послуг.

Разом з тим, з 28.12.2017 року по 01.10.2018р. (дата, якою обмежуються позовні вимоги) зобов`язання зі сплати послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення має нести власник квартири - ОСОБА_1 , як індивідуальний споживач в сенсі ст. 1 Закону № 2189-VIII, який отримує названі послуги, виходячи з положень ст. 322 ЦК України, ст. 901 ЦК України, ст.ст. 20-21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.п. 1, 17 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» № 630 від 21.07.2005р. (далі за текстом -постанова КМУ № 630), оскільки за конклюдентними діями (за умовчанням) між сторонами склались фактичні договірні відносини з централізованого постачання/споживання тепла, гарячої і холодної води і за своїм характером витікають з умов публічного договору (ч. 2 ст. 633 ЦК України).

Долучений відповідачем до апеляційної інстанції договір про постачання до квартири АДРЕСА_1 тепла, гарячої і холодної води, укладений у 2005 році між постачальником послуг (правонаступником якого є позивач) і ОСОБА_2 (а.с. 129-130) не усуває виниклого з 28.12.2017р. обов`язку ОСОБА_1 сплачувати надані послуги позивача, а лише підтверджує наявність договірних відносин з постачання цих комунальних послуг до квартири відповідача з 2005 року.

І з огляду на положення в абзаці 2 ч. 1 ст. 9 Закону № 2189-VIII ОСОБА_1 не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору, який він в проектному стані підписав із зауваженнями (а.с. 60-62).

Згідно із положеннями ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами і має виконуватись належним чином.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Підстав фактажно-правового характеру для звільнення власника ОСОБА_1 від тягара утримання свого майна і сплати ним, як індивідуальним споживачем, послуг, що постачаються позивачем і від плати за які виконавець не відмовлявся (ст. 622 ЦК України), або наявності у відповідача обставин непереборної сили (ст. 617 ЦК України), не виявлено.

Також не встановлено обставин, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 614 ЦК України, аби вважати відповідача невинуватим у порушенні зобов`язання зі сплати наданих позивачем послуг, бо відповідачем не доведено, що він вжив всіх належних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Документального підтвердження того, що ОСОБА_1 не проживав у власній квартирі і не споживав послуг з постачання теплової енергії, холодної, гарячої води в період з 28.12.2017р. і по 01.10.2018р. відповідачем не представлено.

Тому з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача вартість комунальних послуг з централізованого постачання тепла, гарячої і холодної води до його власної квартири, що в грошовому виразі становить 2740,49грн. (10559,51грн. обсяг заявлених позовних вимог за мінусом 7819,02грн., обумовлених реструктуризованими зобов`язаннями ОСОБА_2 ).

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову на тій підставі, що позивачем не надано відомостей, що відповідач є власником цього жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1 , припустив порушення процесуального закону щодо всебічного і повного розгляду справи (ч. 5 ст. 263 ЦПК України): не надавши можливість стороні надати відповідні докази шляхом використання положень у п.п. 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, не отримавши з доступних для судових органів джерел відомостей про власника квартири АДРЕСА_1 . Таким чином суд не надав оцінки визнаному представником відповідача факту належності цієї квартири АДРЕСА_1 саме йому.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В правовому висновку Верховного Суду України у справі № 6-59цс-13 (спір про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг), що міститься в постанові від 30 жовтня 2013р., на що слушно звертає увагу позивач в апеляційній скарзі, наголошено на правовій можливості, унормованій п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст. 625 ЦК України, захисту прав кредитора від дій боржника, що несвоєчасно здійснив оплату за житлово-комунальні послуги, у вигляді стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми в порядку відшкодування матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами.

Відповідно до п. 18 постанови КМУ № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Відтак, внаслідок встановлення факту неналежного виконання обов`язку відповідача зі сплати наданих до його власної квартири комунальних послуг, що постачаються позивачем (опалення, гаряча і холодна вода), наявні, як впевнилась колегія суддів, підстави для застосування положень ст. 625 ЦК України, як захисту майнових прав позивача, і нарахування 3% річних, обчислених за період відповідальності власника (з 20-го січня 2018 року - місяця, наступного за звітнім груднем 2017 року і по 01.10.2018р.), що в грошовому виразі становить: 62,39грн. (2740,49:100%х3%: 365дн.х277днів прострочення).

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції допущені порушення норм матеріального права і процесуального закону, зведені висновки суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову згідно вищенаведеного мотивування.

За наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають розподілу судові витрати з оплати судового збору зі стягненням з відповідача на користь позивача частково, пропорційно до задоволеної частини витрати (заявлено позов на 12226,75грн., а задоволено на 2802,88грн. (2740,49+62,39грн.); частина, в якій задоволено позов, становить 22,9% = 2802,88х100:12226,75) з оплати судового збору за подачу позовної заяви - в розмірі 439,91грн. (1921:100х22,9%). А за апеляційним переглядом позивачеві за подачу апеляційної скарги має бути компенсовано за рахунок відповідача частково, пропорційно до задоволеної частини, витрати з оплати судового збору в розмірі - 659,86грн. (2881,50:100х22,9%). Загалом компенсація витрат з оплати судового збору складає 1099,77грн. (439,91+659,86).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго», яке діє в інтересах відокремленого підрозділу «Курахівська теплова електрична станція» Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго», задовольнити частково.

Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 08 травня 2019 року скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго», яке діє в інтересах відокремленого підрозділу «Курахівська теплова електрична станція» Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго», задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_3 ) на користь Відокремленого підрозділу «Курахівська теплова електрична станція» Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» (; зареєстровано: 85612, Донецька область, Мар`їнський район, м. Курахове, вул. Енергетиків, буд. 34) заборгованість за спожиті комунальні послуги з централізованого опалення, постачання гарячої і холодної води в розмірі 2740 (дві тисячі сімсот сорок) гривень 49 копійок та 3% річних в розмірі 62 (шістдесят дві) гривні 39 копійок.

В задоволенні решти вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго», яке діє в інтересах відокремленого підрозділу «Курахівська теплова електрична станція» Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго», відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Відокремленого підрозділу «Курахівська теплова електрична станція» Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» витрати з оплати судового збору 1099 (одна тисяча дев`яносто дев`ять) гривень 77 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 05 липня 2019 року.

Головуючий С.А.Попова

Судді Л.М.Кочегарова

Т.Б.Ткаченко