Справа № 173/703/19
Провадження № 2/201/2519/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Сисо А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області для розгляду за підсудністю надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , у якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на підставі судового наказу, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська від 28 вересня 2018 року у справі № 201/10397/18, на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили, і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування доводів позову позивач посилається на те, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 13 листопада 2018 року . ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася донька ОСОБА_3 На підставі судового наказу, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 28 вересня 2018 року у справі № 201/10397/18, з ОСОБА_1 на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 25 вересня 2018 року. Позивач указує на те, що починаючи з моменту розірвання шлюбу та набрання судового наказу законної сили, він регулярно сплачував аліменти, а також надавав іншу допомогу на утримання дитини, не дивлячись на те, що був працевлаштований не на постійній основі та мав нерегулярний дохід. В той же час, відповідач працевлаштована та отримує заробітну плату у розмірі 12000-14000 грн. Після смерті батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , матір позивача ОСОБА_4 , яка має ІІ групу інвалідності та має тяжкі захворювання, потребує його постійного догляду та утримання з боку позивача, а тому на думку останнього, сплата аліментів у розмірі відповідно до судового наказу, є неможливою (а.с.2-4).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 30 травня 2019 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.24)

Ухвалою судді від 03 червня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів (а.с.25-26).

Від позивача 18 червня 2019 року, а також 03 липня 2019 року до суду надійшли заяви про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.29, 36).

04 липня 2019 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов відзив відповідача на позовну заяву, у якому остання просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що з моменту винесення судом судового наказу погіршився майновий стан позивача. Крім того, відповідач звертає увагу на те, що на момент винесення судового наказу позивач також був безробітним, однак регулярно сплачував аліменти, що свідчить про те, що останній отримує постійний заробіток. Щодо витрат на утримання непрацездатної матері, позивач надає лише пенсійне посвідчення, виписки з медичної карти, проте жодних доказів щодо витрат на утримання та лікування матері позивач не надає (а.с.37-40).

Від представника відповідача 08 липня 2019 року до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, у задоволенні позовних вимог просив відмовити (а.с.51).

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, позивач та відповідач з 10 жовтня 2009 року перебували у шлюбі, який було зареєстровано Верхньодніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 130.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народилася донька ОСОБА_3 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2018 року шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було розірвано (а.с.7).

28 вересня 2018 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи від дня подачі заяви з 25 вересня 2018 року (а.с.8).

Звертаючись до суду з позовними вимогами про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1 посилається на ту обставину, що він офіційно не працевлаштований та має нерегулярний дохід, а також надає постійну допомогу своїй непрацездатній матері, яка має другу групу інвалідності та тяжкі захворювання, а тому не має можливості в повному обсязі сплачувати встановлені судовим наказом аліменти на утримання малолітньої дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому такий обов`язок є особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Частиною 1 ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із пунктами 17, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів, а відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України сторони повинні довести суду наявність цих обставин подавши відповідні докази.

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з відповідним позовом на обґрунтування своїх вимог зазначивши обставин, які на його погляд є підставою для зменшення розміру аліментів, доказів реальної зміни матеріального або сімейного стану сторін, або погіршення або поліпшення здоров`я, або покращення матеріального становища одержувача аліментів, тощо не надав.

Крім того, позивачем не надано доказів того, який матеріальний стан у нього був на час виникнення обов`язку сплати аліментів на утримання доньки та на день подачі даного позову до суду.

В свою чергу, суд вважає, що доказів на підтвердження обставин надання ним матеріальної допомоги його матері останнім не надано, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що позивач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої доньки у розмірі, який визначений у судовому наказі.

Виходячи з обов`язку батьків утримувати дитину, врахувавши вік, стан здоров`я та інтереси малолітньої ОСОБА_3 , матеріальне становище позивача, зваживши на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд доходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів, оскільки відсутні докази про те, що матеріальний стан позивача погіршився та, будучи в працездатному віці, він не спроможний сплачувати аліменти у стягнутому судом розмірі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 192 СК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.О. Демидова