Провадження № 2-о/752/408/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.06.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Власенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація в особі відділу приватизації житлового фонду управління житлово-комунального господарства, Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" та Департамент житлово-комунального господарства Луганської обласної державної адміністрації про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в:

у травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся у суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначає, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Керуючись своїм правом приватизувати займане житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку, звернувся до Відділу приватизації житлового фонду управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації. 25.06.2018 р. заявник отримав відповідь про те, що його звернення не може бути розглянуто, оскільки в поданих документах відсутні довідки про реєстрацію, про участь в приватизації та про невикористання житлових чеків за період 01.01.1993 по 12.09.2011рр. та 17.12.2003 по 19.09.2014р. ОСОБА_1 був зареєстрований у місті Луганськ, у період з 01.01.1993 року по 08.09.2001 року по АДРЕСА_2 , з 14.01.2004 по 19.09.2014 року по АДРЕСА_3 . Доказами, які підтверджують факт його проживання за вказаними адресами у м. Луганську, є відповідні штампи у його паспорті старого зразка.

Заявник зазначає, що у зв`язку з тим, що він використав усі позасудові можливості, щодо отримання документального підтвердження фактів для реалізації свого права на приватизацію житла, виникла необхідність звернутися для вирішення даного питання, що стосується його майнових прав до суду.

За таких обставин, заявник просить суд:

- встановити факт, що ОСОБА_1 був зареєстрований у період з 01.01.1993 року по 08.09.2001 року за адресою: АДРЕСА_4 , та у період 14.01.2004 року по 19.09.2014 року за адресою АДРЕСА_3 ,

-встановити факт невикористання ОСОБА_1 права на приватизацію державного житлового фонду у період з 01.01.1993 року по 12.09.2001 року за адресою: АДРЕСА_4 , та у період з 17.12.2003 року по 19.09.2014 року за адресою АДРЕСА_3 ,

-встановити факт невикористання ОСОБА_1 житлових чеків для приватизації державного житлового фонду з 01.01.1993 року по 12.09.2001 року за адресою: АДРЕСА_4 , та у період з 17.12.2003 року по 19.09.2014 року за адресою АДРЕСА_3 .

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27 травня 2019 року відкрито провадження у даній справі.(а.с.19)

Заявник в судовому засіданні вимоги заяви підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація в особі відділу приватизації житлового фонду управління житлово-комунального господарства в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи без їхнього представника.

Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ст. 293 ЦПК України).

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Луганськ, був зареєстрований та проживав у період з 01 січня 1193 року по 08 вересня 2001 року за адресою: АДРЕСА_4 , у період з 14.01.2004 року по 19.09.2014 року за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується паспортом громадянина України, серії НОМЕР_1 , виданим Артемівським ГВЛМУУМВС України в Луганській області 25 липня 1996 року.(а.с. 10)

З 25 листопада 2015 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання.(а.с. 9)

Заявник, керуючись своїм правом приватизувати займане житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку, що передбачено статтею 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482-ХІІ від 19.06.1992 року, звернувся до Відділу приватизації житлового фонду управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, відповідно до вимог положення про порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009 року.

25 червня 2018 року начальник відділу приватизації житлового фонду управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації за вих. № 082/26/178, повідомив ОСОБА_1 про те, що в поданих документах відсутні довідки про реєстрацію, про участь в приватизації та про невикористання житлових чеків за період з 01.01.1993 по 12.09.2001 рр. та з 17.12.2003 по 19.09.2014 рр.

Департамент житлово-комунального господарства облдержадміністрації, розглянувши звернення ОСОБА_1 на гарячу лінію Луганської облдержадміністрації щодо надання довідки про не використання права на приватизацію житла, листом від 10 квітня 2018 року № 15/08-З-55, повідомила заявника про те, що орган місцевого самоврядування, яким є Управління комунальним майном Луганської міської ради, не перемістився до будь-якого населеного пункту, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження у повному обсязі, і наразі знаходяться на тимчасово непідконтрольній території. Враховуючи неможливість на цей час отримання довідки з попереднього місця проживання щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду, рекомендовано звернутися до суду в частині встановлення даного факту.

Таким чином, встановлення фактів невикористання права на приватизацію житла та періоду реєстрації у вищезазначений період у м. Луганськ прямо впливає на право заявника на приватизацію житла відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Причини неможливості одержання документу, що посвідчують ці факти, пов`язанні з непідконтрольною українській владі територією.

Докази, які підтверджують факт проживання ОСОБА_1 у м. Луганськ, є відповідні штампи у копії паспорта ОСОБА_1 , виданого Артемівським ГВЛМУУМВС України в Луганській області, 25 липня 1996 року.

Заявник зазначає, що підтвердження того, що він не використав право на приватизацію житла у період з 01.01.1993 року по 08.09.2001 року у АДРЕСА_4 , є те, що за цією адресою розташований приватний будинок.

Відповідно до ст. 1,8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачі, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Таким чином, приватний будинок за адресою: АДРЕСА_4 , неможливо приватизувати, бо він ніколи не належав до державного житлового фонду.

Підтвердження того, що заявник не використав права на приватизацію житла у період з 14.01.2004 року по 19.09.2014 року у м. Луганськ на АДРЕСА_3 , є те, що в той період діяла редакція Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 15.05.2003 року № 762-4, де гуртожитки не були вказані серед об`єктів приватизації, таке право з`явилося лише у редакції вказаного Закону від 04.09.2008 року № 500-4.

Відповідно до вимог Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, ст. 40 Конституції України, ст. 37 Статуту АТ «Державний ощадний банк України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів країни від 25.02.2003 № 261, ст. 5,6,11 Закону України «Про інформацію», 05.04.2018 року, заявник звернувся до АТ «Державний ощадний банк України» з проханням надати довідку про підтвердження невикористання ним, як громадянином України житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, зокрема: у період з 01 січня 1193 року по 08 вересня 2001 року за адресою: АДРЕСА_4 , у період з 14.01.2004 року по 19.09.2014 року, за адресою: АДРЕСА_3 , на що отримав відповідь, що у зв`язку з ситуацією, яка склалася на сході України, АТ «Ощадбанк», не має можливості надавати довідки про використання/невикористання житлових чеків громадянам, які проживали в м. Луганськ, оскільки на даній території установи АТ «Ощадбанк» не працюють, а списки та журнали залишилися на непідконтрольній українській владі території.

Україна сприяє забезпеченню відновлення порушених матеріальних прав цивільного населення на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях (стаття 6 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях»).

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частин першої та другої статті 124 Конституції України делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

З урахуванням конституційного положення про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124 Конституції України), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян.

Право на судовий захист передбачає конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом частини другої статті 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Частина четверта статті 10 ЦПК України і стаття 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладає на суд обов`язок при розгляді справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зобов`язання, взяті на себе Договірною державою за статтею 1 Конвенції, включають два аспекти, а саме: з одного боку - негативне зобов`язання утримуватися від втручання у здійснення гарантованих прав і свобод, а з іншого боку - позитивні зобов`язання вживати належних заходів для забезпечення дотримання таких прав і свобод на своїй території.

У випадках, коли держава позбавлена можливості здійснювати владу на частині своєї території, її відповідальність за Конвенцією обмежується виконанням позитивних зобов`язань. Такі зобов`язання стосуються як заходів, необхідних для відновлення контролю над відповідною територією, так і заходів для забезпечення особистих прав заявника.

Згідно з частиною першою та пунктом п`ятим частини другої статті 234 ЦПК України, 2004 року, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Подібну норму містить стаття 293 чинного ЦПК України.

Згідно з частиною другою статті 256 ЦПК України, 2004 року, та частини другої статті 315 чинної редакції ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян.

Відповідно до частини третьої статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території покладається на Російську Федерацію як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права.

Таким чином, суд, на підставі аналізу вищевказаних положень закону, дійшов висновку про те, що право на судовий захист заявника, яке передбачає конкретні гарантії ефективного поновлення у правах, підлягає реалізації, а порушені права - захисту у судовому порядку у обраний ним спосіб.

За встановлених обставин суд приходить до висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки такий юридичний факт має правове значення для виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб у сфері цивільних відносин для заявника.

На підставі вищевикладеного, керуючись п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПКУкраїни,ст.ст., 79, 80, 81, 141, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація в особі відділу приватизації житлового фонду управління житлово-комунального господарства, Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" та Департамент житлово-комунального господарства Луганської обласної державної адміністрації про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований у період з 01.01.1193 року по 08.09.2001 року за адресою: АДРЕСА_4 , та у період 14.01.2004 року по 19.09.2014 року за адресою АДРЕСА_3 .

Встановити факт невикористання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , права на приватизацію державного житлового фонду у період з 01.01.1993 року по 12.09.2001 року за адресою: АДРЕСА_4 , та у період з 17.12.2003 року по 19.09.2014 року за адресою АДРЕСА_3 .

Встановити факт невикористання ОСОБА_1 житлових чеків для приватизації державного житлового фонду з 01.01.1993 року по 12.09.2001 року за адресою: АДРЕСА_4 , та у період з 17.12.2003 року по 19.09.2014 року за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: