Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області

у складі головуючого судді ПИСАНЕЦЬ Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Гурової Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Звернувшись до суду 20.04.2018 року із позовною заявою про стягнення заборгованості, представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк», в обґрунтування оголошених вимог до відповідача ОСОБА_1 зазначив, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 28.03.2011 року, банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 9100 (дев`ять тисяч сто) грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідач порушила умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів, та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим, станом на 28.02.2018 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 102991 грн. 94 коп., з яких заборгованість за кредитом 9084 грн. 33 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 87379 грн. 81 коп., заборгованість за пенею та комісією 1147 грн. 23 коп., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 4880 грн. 57 коп. - штраф (процентна складова), яку представник позивача просив стягнути з відповідача на свою користь та судовий збір у розмірі 1762 грн. 00 коп.

Ухваленим у справі заочним рішенням від 01.06.2018 року вищевказані вимоги представника позивача було задоволено у повному обсягу.

У подальшому, на підставі заяви відповідача ОСОБА_1 , заочне рішення від 01.06.2018р. було скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Уточнивши у судовому засіданні позовні вимоги, представник позивача просив суд стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_1 заборгованість станом на 31.12.2018р. на загальну суму 208101 грн. 54 коп., з яких заборгованість за кредитом 9084 грн. 33 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 186491 грн. 72 коп., заборгованість за пенею та комісією 2139 грн. 70 коп., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 9885 грн. 79 коп. - штраф (процентна складова), та судовий збір у розмірі 3121 грн. 52 коп.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про час та дату розгляду справи повідомлена належним чином. Зі змісту її заяви про перегляд заочного рішення та відповіді на позовну заяву вбачається незгода з позовом на підставі відсутності належних та допустимих доказів укладання кредитного договору між нею та ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідач звертає увагу суду на тривалий проміжок часу, який пройшов з 2011 року до моменту подачі позову, й той факт, що вона не пам`ятає моменту підписання наданих представником позивача документів. Також, відповідач зауважує, що надані позивачем, в обґрунтування позову - копії анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 28.03.2011р. та копії довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 28.03.2011р. - є неналежної якості, що унеможливлює прочитання даних, які вони містять. Також ці копії не засвідчені підписом позивача та датою, а інформація щодо затвердження Умов та правил надання банківських послуг наказом від

06.03.2010 р. №СП-2010-256, розміщена на офіційному сайті позивача http://privatbank.ua/terms не відповідає дійсності. Враховуючи відсутність належних доказів укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору та повідомлення відповідача про умови даного договору, ОСОБА_1 просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсягу.

Представником відповідача ОСОБА_2 було підтримано позицію відповідача ОСОБА_1 щодо незгоди з позовом та відмови у його задоволенні з вищевикладених підстав. Також, в судовому засіданні було задоволено клопотання представника відповідача та ухвалою суду від 21.03.2019р. витребувано у АТ КБ «Приватбанк» серед інших доказів оригінали анкети-заяви та довідки про умови кредитування. Враховуючи невиконання ухвали суду у цій частині, ОСОБА_2 просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на існуючу правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду у справі №161/16891/15-ц від 30.01.2018р.

Оцінивши надані позивачем докази за свої внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що копії анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 28.03.2011р. та копії довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 28.03.2011р. та виконаний банком розрахунок заборгованості - не є належними доказами, які б доводили обґрунтованість вимог позивача.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 263 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

У судовому засіданні встановлено, що згідно даних позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» 28.03.2011 року, банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 9100 (дев`ять тисяч сто) грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

На підтвердження позовних вимог, представником позивача долучено до позову копії анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 28.03.2011р. та копії довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 28.03.2011р., а також розрахунок заборгованості, завірений невідомою особою без прізвища (а.с.5-58; 174-181). У подальшому, до вже наданих стороною позивача доказів було долучено виписку з карткового рахунку, також не завірену належним чином (а.с.106-109).

Також, відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Відповідач ОСОБА_1 оспорює надання їй грошових коштів та факт укладання з позивачем кредитного договору, у зв`язку із чим, судом було витребувано оригінали письмових доказів, на які посилається позивач як на доказ звертаючись із дійсним позовом.

При цьому, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення

господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

За відсутності вищевказаних оригіналів первинних документів, наявність яких оспорює відповідач, інші докази, долучені представником відповідача не можуть їх замінювати та свідчити про укладання кредитного договору між сторонами.

Так, долучена представником позивача виписка з карткового рахунку на ім`я ОСОБА_1 не є належним доказом укладання між Банком та клієнтом кредитного договору, оскільки підписана лише працівником Банку без прізвища та не містить підпису відповідача. Долучена у якості доказу ксерокопія фотознімку жінки з предметом, схожим на карту у руці, не може свідчити про укладання саме відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору та отримання нею одного з продуктів Банку, що є предметом дійсного позову, оскільки знімок не є належної якості та встановити з нього будь-які відомості не є можливим.

З урахуванням того, що на неодноразові пропозиції суду надати оригінал анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 28.03.2011р. та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 28.03.2011р. - відповідні докази надані не були, суд вбачає у цій справі недоведеність існування договірних правовідносин з відповідачем та невиконання відповідачем зобов`язань за договором, що є підставою для відмови у задоволенні позову та узгоджується із правовою позицією, що викладена в постанові Верховного Суду у справі №161/16891/15-ц від 30.01.2018р.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 526, 610, 611, 625, 1052, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 258, 259, 263, 265, 279, 280-284, 353 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення подається до апеляційного суду Донецької області через Волноваський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У повному обсязі рішення суду складене 27 червня 2019 року.

Суддя Н.В. Писанець