Справа №489/278/19
Провадження №2/489/838/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
26 червня 2019 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого - судді Рум`янцевої Н.О.,
із секретарем судових засідань - Середою А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням
Позивач звернулася до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 та її малолітньої доньки ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 . Мотивуючи свої вимоги тим, що вона отримала ордер на спірну квартиру на родину з 3 осіб, зокрема на відповідачку. ОСОБА_2 в червні 2012 року зареєструвала шлюб та переїхала на постійне місце проживання до Автономної Республіки Крим. після народження онуки, остання була зареєстрована за місцем мешкання матері, тобто відповідачки ОСОБА_2 Відповідачка разом з малолітньою дитиною не проживають у спірній квартирі, не сплачують комунальні послуги. ОСОБА_2 не має наміру повертатися на постійне місце проживання в м. Миколаїв та не заперечує проти зняття її з реєстраційного обліку, надавши нотаріально посвідчену заяву. Але зняття з реєстраційного обліку малолітньої дитини можливе лише за згодою обох батьків. Батько дитини не має змоги приїхати до м. Миколаєва для вирішення цього питання. Реєстрація відповідачів створює складнощі по оплаті комунальних послуг, оформленню субсидії та інше.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності. На позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін,на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
Бюро обміну житлових приміщень виконавчого комітету Миколаївської міської ради народних депутатів 01 березня 1990 року видано ордер на житлове приміщення НОМЕР_5 ОСОБА_1 з сім`єю, до складу якої входять чоловік ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 23 червня 2012 року зареєструвала шлюб та змінила прізвище на « ОСОБА_2 », свідченням чого є свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідною донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , свідченням чого є свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 .
Згідно довідки з Департаменту надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 22.12.2018 року за вих. № 19.03.03-21/1351/18, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 .
Як вбачається з по квартирної карточки на квартиру АДРЕСА_1 , за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3
Відповідно до свідоцтва НОМЕР_6 про реєстрацію місця проживання від 08.12.2018 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .
Згідно довідки Красномакського сільського поселення Бахчисарайського району Республіки Крим від 10.01.2019 року за вих. № 1, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , разом з нею зареєстрована та проживає донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до заяви від 08.01.2019 року, посвідченою приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К.Т., та зареєстрованою в реєстрі за № 27, ОСОБА_2 надає свою згоду на зняття її та її малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з реєстраційного обліку місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до Бахчисарайського району АРК.
Згідно листа Інгульського відділу поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області від 15.01.2019 року за вих. № 851/51-2019, працівниками поліції проведено перевірку та зафіксовано факт не проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме опитана в усній формі ОСОБА_9 , яка підтвердила даний факт.
Відповідно до висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 10.04.2019 року за вих. № 1534/02.02.01-22/25/14/19, орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради вважає недоцільним визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року в справі №6-709цс16 зазначив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.
Згідно із ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
У відповідності з ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.
Згідно вимог ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
Відповідно до положення ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.
Особи, що вселились в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім`ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача чи членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців.
До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство.
Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Відповідно до п. 10 Постанови пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.
Обставини по справі на предмет їх відповідності вказаним вище положенням законодавства, свідчать про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування майном, його фактичний володілець має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі, шляхом звернення до суду із позовом про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Згідно статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.
Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
На підставі ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місце знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Разом з тим, Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення.
Отже, місцем проживання неповнолітньої або малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона дійсно проживає. Крім того, місце проживання дитини за фактичним місцем проживання батьків не є безумовним, якщо суд установить інше постійне місце проживання дитини.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_8 та ОСОБА_2 .
Згідно довідки Красномакського сільського поселення Бахчисарайського району Республіки Крим від 10.01.2019 року за вих. № 1, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , разом з нею зареєстрована та проживає донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно довідки про склад сімї, виданої адміністрацією Красномакського сільського поселення Бахчисарайського району Республіки Крим від 10.01.2019 року за вих. № 2 ОСОБА_8 зареєстрований та проживає з сім`єю за адресою: АДРЕСА_4 .
За змістом зазначених норм матеріального права за умови встановлення місця проживання батьків (усиновлювачів) або одного з них, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце їх проживання, а відсутність або наявність факту реєстрації за цим місцем проживання сама по собі не впливає на реалізацію права на свободу вибору місця проживання.
Таким чином судом не береться до уваги висновок Органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради.
Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Оскільки відповідач з малолітньою донькою не проживає в спірній квартирі, витрати на її утримання не несе, за комунальні послуги не сплачує, крім того, ОСОБА_2 не заперечує проти зняття її з малолітньою донькою з реєстраційного обліку, суд вважає, що факт реєстрації відповідача та її малолітньої доньки у квартирі наймачем якого є позивач порушує його права, а позовні вимоги обґрунтованими та законними, і такими, що підлягають задоволенню.
Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 та її малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка діє від свого імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, юридична адреса: м. Миколаїв, пр-т Богоявленський, 1
Суддя Ленінського районного
суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева
Повний текст судового рішення складено «26» червня 2019 року.