Справа № 296/6721/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" травня 2019 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомир в складі:

головуючого судді Рожкової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Яковенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Житомирський завод хімічного волокна» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

13.07.2018 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ВАТ Житомирський завод хімічного волокна, в якому з урахуванням уточнень (а.с.158) просить поновити ОСОБА_1 на посаді охоронника ВАТ Житомирський завод хімічного волокна; стягнути з відповідача на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 64 919,59 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

Позивач вказує, що з 18.01.2017 року працювала контролером 1 класу воєнізованої охорони, згодом охоронником. 07.12.2017 року на підприємстві видано наказ №32 про скорочення чисельності штату працівників. 21.06.2018 року відповідачем видано наказ № 9-к про звільнення позивача з займаної посади, у зв`язку із скороченням чисельності штату, згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України. Вважає своє звільнення та процедуру його проведення таким, що не відповідає вимогами чинного законодавства, оскільки всупереч вимогам закону відповідачем не враховано, що позивач має переважне право на залишення на роботі. Крім того, наказом Фонду державного майна України №598 від 03.05.2018 року прийнято рішення про приватизацію державного пакета акцій розміром 98,2853 % статутного капіталу ВАТ Житомирський завод хімічного волокна. Зазначає, що з дня прийняття рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства або пакета акцій (частки) господарського товариства і до переходу права власності до покупця, без згоди органів приватизації такі підприємства (товариства), їх уповноважені органи управління не мають права скорочувати чисельність працівників підприємства, що приватизується, тому просить задовольнити її вимоги.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 27.07.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк для усунення недоліків (а.с.12-13).

08.08.2018 року на виконання вимог зазначеної ухвали від 27.07.2018 року позивачем подано заяву про усунення недоліків (а.с.16-17).

Ухвалою судді від 13.08.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження, з викликом сторін у судове засідання (а.с.18).

05.09.2018 позивачем подано заяву про витребування доказів (а.с.21).

10.10.2018 року під час судового засідання часткового задоволено клопотання позивача, долучено відповіді на звернення до матеріалів справи (а.с.34-35).

01.01.2018 представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, в якому останній не визнав позовні вимоги посилаючись на те, що 07.12.2017 року підприємством видано наказ №32 "Про скорочення скорочення чисельності", відповідно до якого, у зв`язку з повною

відсутністю основної виробничої діяльності ВАТ ЖЗХВ працівників попереджено про наступне вивільнення. 13.12.2017 року позивач підписав попередження про наступне вивільнення працівників. 14.03.2018 року відповідачем видано наказ №06 від 14.03.2018 року Про зміни в організації виробництва і праці, відповідно до якого наказано з 19.03.2018 року скоротити п`ять одиниць охоронників. 21.06.2018 відповідачем винесено розпорядження №01, яким у зв`язку з майбутнім відкриттям посади сторож, запропоновано працівникам, у тому числі і позивачеві взяти участь у конкурсі. Згідно звіту про результати конкурсу прийнято рішення утриматись рекомендувати позивача на цю посаду. Крім того, зазначає, що Управлінням держпраці у Житомирській області не знайдено порушень нормативно-правових актів в процедурі звільнення працівників у зв`язку зі скороченням чисельності штату. Також вказує, що однією з причин звільнення стала інвентаризація, якою виявлена нестача майна на суму, що перевищує 4 млн. грн. Також зазначає, що норма ч.4. ст.12 ЗУ Про приватизацію державного і комунального майна, щодо необхідності погодження з органом приватизації скорочення чисельності працівників, підприємства, що приватизується не поширюється на господарські товариства, тому процедуру скорочення чисельності необхідно проводити за нормами трудового законодавства (а.с.39-41).

21.11.2018 року представником позивача ОСОБА_2 подано до суду клопотання про витребування у відповідача довідки про середній заробіток позивача (а.с.85).

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 21.11.2018 року клопотання ОСОБА_1 задоволено частково. Витребувано у Відкритого акціонерного товариства «Житомирський завод хімічного волокна» довідку про середній заробіток ОСОБА_1 , відповідно до затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 Порядку обчислення середньої заробітної плати, де з урахуванням двох повних останніх місяців, що передували звільненню та вирахувати середньоденну та середньомісячну заробітну плату, належним чином завірену копію наказу №9 від 12.04.2018 року, діючий штатного розпис станом на 21.06.2018 рік, діючий штатний розпис станом на 01.06.2018 рік та на 01.09.2018 рік; копії наказів про прийняття на роботу в 2018 році ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ; копії наказів про звільнення в 2018 році ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .. Витребувано у Фонді державного майна України інформацію про надання згоди ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» права на скорочення чисельності працівників ВАТ Житомирський завод хімічного волокна (а.с.90-91).

В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Після оголошеної перерви від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю (а.с.158).

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Після оголошеної перерви у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.161).

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено та підтверджується даними трудової книжки, що ОСОБА_1 18.01.2017 року прийнята контролером першого класу воєнізованої охорони ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна», 22.09.2017 року назву посади змінено на охоронника. 21.06.2018 звільнена з займаної посади, у зв`язку зі скороченням чисельності, за п.1 ст.40 КЗпП України. (а.с.5).

З листа Управління держпраці у Житомирській області №19-11/573/Ко-424 від 07.08.2018 року вбачається, що в ході проведення попередніх заходів контролю на підприємстві ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» встановлені наступні порушення законодавства про працю: в частині не виплати всіх сум при звільненні працівників, нерегулярна виплата заробітної плати, не видача у день звільнення трудової книжки. Також зазначено, що відповідно до наказу №32 від 07.12.2017 року працівників попереджено про наступне вивільнення під особистий підпис. В день звільнення інша робота не пропонувалася, так як у новому штатному розписі відсутні вакантні посади (а.с.28).

07.12.2017 року ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна», видано наказ №32 "Про скорочення чисельності". Вказаним наказом, попереджено про наступне вивільнення всіх працівників ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» та зобов`язано завідувача канцелярії

довести даний наказ до відома працівників підприємства, попередити всіх працівників підприємства про наступне вивільнення під розписку, направити інформацію про наступне вивільнення працівників у державну службу зайнятості (а.с.42).

13.12.2017 року на виконання наказу №32 від 07.12.2017 року, відповідно до вимог ст.49-2 КЗпП позивачу було вручено попередження про наступне вивільнення працівників ВАТ ЖЗХВ за п.1 ст.40 КЗпП України, через зміни в організації виробництва і праці та скороченням чисельності працюючих. У зв`язку із відсутністю вакантних посад на підприємстві запропонувати переведення на іншу роботу позивачеві неможливо. З попередженням ОСОБА_1 ознайомилася під підпис 13.12.2017 року (а.с.44).

14.03.2018 року ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна», видано наказ №06 "Про зміни в організації виробництва і праці" з якого вбачається, що у зв`язку з повною відсутністю основної виробничої діяльності, скрутним фінансовим становищем підприємства, недоцільністю утримання транспортної прохідної та наданням послуг пропускного режиму наказано скоротити з 19.03.2018 року п`ять одиниць охоронників (а.с.45).

Відповідно до ст. 32 КЗпП України, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Наказом №9-к від 21.06.2018 ОСОБА_1 звільнено з посади охоронника ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» з 21.06.2018 у зв`язку із скороченням чисельності, згідно п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.46).

Позивач відмовилася від ознайомлення з вказаним наказом про звільнення №9-к від 21.06.2018, а також відмовилася від отримання трудової книжки, про що технічним директором Левицькою М ОСОБА_8 , економістом з праці ОСОБА_9 , завідувачем канцелярії ОСОБА_10 складено акт від 21.06.2018 року (а.с.47).

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 за №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

З поданих матеріалів справи вбачається, що відповідачем дотримано строки попередження позивача про подальше вивільнення.

Щодо доводів позивача про те, що відповідачем не враховано переважне право на залишення на роботі.

Вирішуючи питання про законність звільнення позивача суд враховує, що однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності

можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За правилами ст.. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року по справі 6-40цс15.

У постанові Верховного Суду України від 18 жовтня 2017 року по справі № 6-1723цс17 вищевказана правова позиція набула логічного розвитку та деталізації, а саме Верховний Суд України вказав, що оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

З матеріалів справи вбачається, що в день звільнення позивачеві інша робота не пропонувалася, так як у штатному розписі відсутні вакантні посади.

Представник відповідача під час розгляду справи пояснив, що у зв`язку з відкриттям вакансії сторож, позивачеві було запропоновано прийняти участь у конкурсі на заміщення цієї вакантної посади. На підтвердження своїх тверджень посилався на розпорядження №01 від 21.06.2018 (а.с.48) та на звіт за результатами конкурсу згідно розпорядження №01 від 21.06.2018 року, яким ОСОБА_1 не рекомендували на посаду сторожа(а.с.49).

Однак, суд не приймає до уваги такі доводи відповідача, оскільки з наданого розпорядження №01 від 21.06.2018 не вбачається, що воно було доведено до відома позивачеві, будь-яких інших доказів суду надано не було.

Крім того, відповідачем не надано доказів про те, що дійсно на підприємстві проведено конкурс, зокрема, яким рішенням відповідача призначалась комісія, яка приймала співбесіду у працівників, її кількісний склад, відсутній протокол про кількість учасників, які з`явилися та хто був відсутній.

Натомість представник позивача під час розгляду справи пояснила, що ніякий конкурс на заміщення посади сторожа не проводився, позивачеві про це нічого взагалі не було відомо, а ОСОБА_1 вже о 08 год. 00 хв. 21.06.2018 року повідомили про її звільнення.

Крім того, суд, розглядаючи справу про поновлення на роботі, має належним чином з`ясувати чи не користувався позивач переважним правом на залишення на роботі.

Згідно із ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Системний аналіз вищевказаних норм КЗпП України дозволяє суду дійти висновку про те, що трудовим законодавством встановлено принцип пріоритетного працевлаштування працівників, які підлягають скороченню. Вказаний принцип застосовується не менше ніж протягом двох місяців до часу звільнення працівника та розповсюджується на всі випадки звільнення вакансій на підприємстві. Тобто, в разі звільнення вакантної посади на підприємстві, де відбувається скорочення чисельності або штату працівників, така посада має бути запропонована в тому числі тим працівникам, яким вона підходить за відповідною професією чи спеціальністю та які підлягають скороченню. При цьому, в разі наявності згоди на переведення на вакантну посаду від декількох працівників, один з яких підлягає скороченню, посада має бути надана тому з них, хто має переважне перед іншими працівниками право на зайняття цієї посади за критеріями, викладеними в ст. 42 КЗпП України.

Згідно Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики 29 грудня 2004 року №336 посада "Сторож" прирівнюється до посади "Охоронник".

З наданого відповідачем в суді посадових інструкцій вбачається, що завдання і обов`язки охоронника порівняно із завданнями і обов`язками сторожа та майже не змінилися.

На підтвердження повної відсутності основної виробничої діяльності ВАТ Житомирський завод хімічного волокна, що спричинило зміни у виробництві і пов`язані з скороченням чисельності відповідач доказів не надав. Навпаки на день звільнення позивача на підприємстві було видано розпорядження №01 від 21.06.2018 про відкриття вакансії сторож та запропоновано працівникам , чиї посади підлягають скороченню взяти участь у конкурсі.

Щодо критеріїв і порядку визначення працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, то такі законодавством не передбачені, проте в листі Міністерства соціальної політики України від 21.05.2012 року №80/06/187-12 «Про переважне право на залишення на роботі», зазначено, що на практиці для виявлення таких працівників роботодавцем робиться порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників. У процесі проведення такого аналізу, як правило, враховуються такі обставини: наявність відповідної освіти, післядипломної освіти, документів про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи у роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалого перебування на лікарняних, зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт тощо.

Щодо рівня кваліфікації, то вона вимірюється рівнем освіти працівника, а також додатково здобутими навиками і вміннями. Наприклад, чи здобув працівник вищу освіту, післядипломну освіту, який у нього досвід роботи на аналогічних посадах, чи проходив він додатково курси підвищення кваліфікації тощо. Також обов`язково враховуються наявність чи відсутність заохочень та дисциплінарних стягнень, що має бути підтверджено документально.

Як вбачається з матеріалів справи позивач тривалий час працювала на підприємстві, зауважень зі сторони адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, обсягу виконуваних робіт, а також стосовно притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності відсутні.

Відповідачем не надано суду належних доказів, що був проведений, згідно з вимогами ч. 1 ст. 42 КЗпП України, об`єктивний порівняльний аналіз роботи працівників на аналогічних посадах, які скорочуються, з метою з`ясування у кого з них є перевага на залишення на роботі.

За змістом п.1 ч.1 ст.40 КЗпП самостійними підставами, серед інших, змін в організації виробництва та праці визначено, зокрема, скорочення чисельності працівників і окремо скорочення штату працівників.

Так, чисельність працівників - це списковий склад працівників, і скорочення чисельності працівників передбачає зменшення їх кількості (лист Міністерства праці та соціальної політики України від 7 квітня 2011 року № 114/06/187-11). Штат працівників - це сукупність посад, установлених штатним розписом підприємства. Тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами. Факторами, якими може бути зумовлена потреба скорочення чисельності або

штату працівників є, зокрема: наміри роботодавця матеріально стимулювати працівників для здійснення потрібного обсягу робіт меншою кількістю персоналу через суміщення професій (посад), розширення зони обслуговування або збільшення обсягу виконуваної роботи, для чого працівникам встановлюються відповідні доплати за рахунок утвореної економії фонду заробітної плати; вдосконалення виробництва за допомогою автоматизації виробничих процесів, упровадження яких зумовлює зменшення кількості працівників певних професій і спеціальностей, потрібних для виконання роботи; перепрофілювання підприємства; зменшення обсягу виробництва продукції; інші несприятливі фактори та кризові явища у соціально-економічному розвитку суспільства.

З огляду на викладене скорочення чисельності працівників і скорочення штату підприємства - поняття не тотожні, оскільки зі скороченням чисельності майже завжди відбувається скорочення штату і зміна чисельності працівників відповідно відображається у штатному розписі. А при скороченні штату чисельність може не тільки не зменшитися, а подеколи навіть збільшитися. Зазначені дії проводяться на основі науково обґрунтованих завдань і норм.

Звільнивши ОСОБА_1 на виконання наказу про скорочення чисельності, відповідач не визначився чітко які саме зміни мали бути проведені в організації виробництва та праці та не надав достатніх та належних доказів про те, що такі зміни дійсно відбулися взагалі, та/або призвели до нових форм організації праці, впровадження нових, передових методів та технологій.

Таким чином, на переконання суду, скорочення посади охоронник (фактично заміна цієї посади на посаду сторожа), не можливо визнати дійсними та реальними змінами в організації роботи та праці.

Згідно висновків, висловлених в Постанові Верховного Суду від 31.01.18 № 824/3229/14а - зміни в організації виробництва і праці не можуть бути підставою зловживань та незаконного звільнення працівників, а незначні розширення в діяльності відповідача не є змінами в організації виробництва та праці. Скорочення чисельності або штату працівників, безумовно, є правом роботодавця, однак це не має бути підставою для зловживань та незаконного звільнення працівника.

Верховний Суд у Постанові від 23 січня 2018 року №273/212/16ц вказав на те, що саме відповідач повинен довести той факт, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Крім того, наказом Фонду державного майна України №598 від 03.05.2018 року прийнято рішення про приватизацію державного пакета акцій розміром 98,2853 % статутного капіталу ВАТ Житомирський завод хімічного волокна, що становить 73 904 540 штук акцій.

Відповідно до ч.4 ст.12 Закону України Про приватизацію державного і комунального майна з дня прийняття рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства або пакета акцій (частки ) господарського товариства і до переходу права власності до покупця або припинення приватизації об`єкта приватизації відповідно до частини шостої цієї статті, без згоди органів приватизації такі підприємства (товариства), їх уповноважені органи управління не мають права скорочувати чисельність працівників підприємства , яке приватизується.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, спростовуючи ці твердження посилається на лист №10-17-17904 від 31.08.2018 року, в якому Фонд державного майна України зазначив, що норма ч.4 ст.12 ЗУ Про приватизацію державного і комунального майна щодо необхідності погодження з органом приватизації скорочення чисельності працівників підприємства, що приватизується, не поширюється на господарські товариства, тому процедуру скорочення чисельності необхідно проводити з нормами трудового законодавства.

Так, відповідно до ст.1 Закону України Про господарські товариства - господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарськими товариствами цим Законом визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об`єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку.

До господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства.

Відповідно до ст.25 Закону України Про господарські товариства до акціонерних товариств належать: відкрите акціонерне товариство, акції якого можуть розповсюджуватися шляхом відкритої підписки та купівлі-продажу на біржах; закрите акціонерне товариство, акції якого розподіляються між засновниками і не можуть розповсюджуватися шляхом підписки, купуватися та продаватися на біржі. Закрите акціонерне товариство може бути реорганізовано у відкрите шляхом реєстрації його акцій у порядку, передбаченому законодавством про цінні папери і фондову біржу, і внесенням змін до статуту товариства.

Тому твердження відповідача про те, що норми ч.4 ст.12 Закону України Про приватизацію державного і комунального майна не поширюються на ВАТ ЖЗХВ, оскільки воно не є господарським товариством, спростовуються вищенаведеними нормами закону.

Щодо тверджень відповідача про те, що однією з причин звільнення позивача на підставі п.1 ст.40 КЗпП стала інвентаризація, під час проведення якої за період з 01.11.2017 року по 12.06.2018 року виявлена нестача майна на суму, що перевищує 4 млн. гривень, що підтверджується актом недостачі засобів та товарно-матеріальних цінностей ВАТ ЖЗХВ, то відповідачем не надано суду доказів того, що саме через винні дії позивача на підприємстві сталася така нестача (а.с.75-80).

З оглянутої в судовому засіданні постанови судді Корольовського районного суду м.Житомира Шимон Л.С. від 10.08.2018 року вбачається, що судом було встановлено відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП у діях в.о. голови правління ВАТ ЖЗХВ Качусова К.В., щодо невиплати працівникам належних сум при звільненні. Тобто судом не досліджувалося питання дотримання вимог закону при звільненні працівників ВАТ ЖЗХВ (а.с.73-74).

Отже, суд вважає, що заявлені вимоги у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді охоронника ВАТ ЖЗХВ та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню, так як знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

Згідно ст.235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п.8 розділу чотири Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» зарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки про середню заробітну плату № 2018-2/102 від 05.12.2018 року середньоденний заробіток позивача становить 380 грн. 28 коп. (а.с. 138).

Позивач звільнена з 21.06.2018 року, а тому станом на 28 травня 2019 року стягненню підлягає 64 919,59 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000,00 слід зазначити наступне.

Як регламентує ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року „Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до ст.137 ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди крім інших вимог, передбачених цією статтею, має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Оскільки в судовому засіданні не надано доказів моральних страждань позивача, втрат немайнового характеру у зв`язку з невиплатою відповідачем заробітної плати, втрати можливість підтримувати своє існування, які вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тому в задоволенні частини позову про стягнення 5000, 00 грн. моральної шкоди необхідно відмовити, як такої, що не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід державного бюджету підлягає стягненню судовий збір за одну вимогу немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру у сумі 1536,80 грн., оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору за подання даного позову.

Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження надання правової допомоги, позивачем надано суду договір про надання професійної правничої допомоги від 01.09.2018 року (а.с.123-125), квитанція про отримання витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1400,00 грн. адвокатом Мартинюк Н.В. (а.с.123а), розрахунок понесених витрат та обґрунтування розміру витрат за надання професійної правничої допомоги адвокатом згідно договору від 01.09.2018 року (а.с.126).

Враховуючи наявні у справі докази, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1400, 00 грн.

Керуючись ст.12, 13, 76-81,141, 263-265, 274, 354, 430 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді охоронника Відкритого акціонерного товариства Житомирський завод хімічного волокна з 21 червня 2018 року.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Житомирський завод хімічного волокна на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 64 919 (шістдесят чотири тисячі дев`ятсот дев`ятнадцять) грн. 59 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Житомирський завод хімічного волокна на користь держави судовий збір в сумі 1536 грн. 80 коп.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Житомирський завод хімічного волокна на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 1400 грн. 00 коп.

Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць та поновлення на роботі допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач

ОСОБА_1 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_1

РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач

Відкрите акціонерне товариство

"Житомирський завод хімічного волокна"

місцезнаходження:

м.Житомир, вул. Промислова,1/154

Повний текст рішення складено 03.06.2019 року.

Cуддя О. С. Рожкова