КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 754/9884/18

Апеляційне провадження 22-ц/824/11230/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі Гойденко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 січня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Таран Н.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у зв`язку з несвоєчасним поверненням боргу,

в с т а н о в и в :

у липні 2018 рокуОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути на його користь інфляційні втрати за несвоєчасне повернення боргу, які станом на 31.03.2018 складають 51 670,55 грн; три відсотки річних з простроченої суми за основним зобов`язанням, що становить 11 440,62 грн, а також компенсувати судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08.12.2015 на його користь стягнуто з ОСОБА_2 борг з урахуванням індексу інфляції у розмірі 200 698 грн, 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у розмірі 6 824,38 грн та судові витрати у розмірі 2 075,22 грн. Відповідач добровільно рішення суду не виконав, а тому він звернувся до виконавчої служби для примусового виконання вищевказаного рішення. З часу примусового виконання рішення суду до 31.03.2018 ОСОБА_2 повернув лише 58 379,87 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17.01.2019 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за несвоєчасне повернення боргу у сумі 51 670,55 грн, три відсотки річних з простроченої суми за основним зобов`язанням розмірі 11 440,62 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. Вирішено питання про стягнення судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не перевірив правильності розрахунку, наданого позивачем та не звернув уваги на те, що позивач нарахував інфляційні втрати та три відсотки річних не від суми боргу 115 000 грн, а від суми цього боргу з урахуванням інфляційної складової та трьох процентів річних. Відтак судом застосовано подвійне стягнення інфляційних збитків та 3 % річних. Крім того, позивач ввів в оману суд щодо отриманих на виконання рішення коштів та не врахував суми, які ним отримані з квітня по липень 2018 року. На дату подачі позову позивачу повернуто 92 919,84 грн. Залишок боргу складає 22 080,16 грн, а тому саме від цієї суми слід було рахувати інфляційне відшкодування та три відсотки річних. Станом на 17.01.2019 борг у сумі 115 000 грн повернуто.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 . просила апеляційну скаргу залишити без задоволення. При цьому представник позивача визнала той факт, що наданий до суду першої інстанції розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних не є правильним, а відтак просила зменшити суму стягнення до розміру, який вказано у розрахунку, наданому до суду апеляційної інстанції.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08.12.2015, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено та стягнуто борг за договором позики від 01.10.2012 з урахуванням індексу інфляції у розмірі 200 698,00 грн, 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у розмірі 6 824,38 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 075,22 грн.

На виконання вказаного рішення стягувач отримав виконавчий лист, який було пред`явлено до виконання до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

При примусовому виконанні рішення суду відповідачем сплачено 58 379,87 грн.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, інфляційні втрати за невиконання відповідачем рішення суду станом на 31.03.2018 становлять 51 670,55 грн, а сума 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання складає 11 440,62 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач не виконує рішення суду, то позивач має право на отримання інфляційного відшкодування та трьох відсотків річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. При цьому суд виходив з того, що розрахунок цих сум, який наданий позивачем, є вірним.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи з положень зазначених норм суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач має право на отримання компенсаційних втрат, передбачених ст. 625 ЦК України від всієї суми грошового зобов`язання, визначеного у рішенні суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд нарахував інфляційні втрати та три проценти річних у подвійному розмірі, оскільки такі втрати вже було враховано при ухваленні рішення про стягнення боргу колегія суддів вважає безпідставними.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

У частині п`ятій цієї статті визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Отже, зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Зобов`язання, яке визначено у рішенні Деснянського районного суду м. Києва від 08.12.2015 зводиться до сплати грошей. При цьому грошовим визначено як зобов`язання щодо сплати суми боргу, так і зобов`язання щодо сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальність за порушення строків розрахунків.

Не виконуючи рішення суду відповідач мав розуміти, що за порушення ним обов`язку, який виник у нього на підставі рішення суду, для нього можуть наставати негативні наслідки у вигляді сплати стягувачу компенсаційних втрат від несвоєчасного повернення грошових коштів, при цьому від всієї суми грошових коштів, визначених у рішенні суду, а не лише будь - якої складової частини такого грошового зобов`язання.

Висновки суду щодо наявності правових підстав для нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на всю суму грошового зобов`язання, визначеного у рішенні суду відповідають правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду України від 04.07.2011, від 05.12.2011, від 30.03.2016.

Щодо правильності визначення розміру інфляційних втрат та трьох процентів річних колегія суддів звернула увагу, що розрахунок, наданий позивачем, містить явні математичні помилки при підрахунку середнього індексу інфляції за рік. Так, найбільший індекс інфляції у 2016 році був 103,5 %, натомість середній за рік вказано 112,4 %. До того ж наданий розрахунок не містив щомісячного показника нарахування.

У зв`язку з такими обставинами колегією суддів було запропоновано обом сторонам надати розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Проте, представник відповідача надала розрахунок, у якому змінила суму грошового зобов`язання, встановленого у рішенні суду з урахуванням сум, сплачених відповідачем на виконання такого рішення, виключивши з такого зобов`язання визначений судом розмір інфляційних втрат та трьох процентів річних, а також виключивши суми, які сплачені відповідачем на виконання рішення суду після 31.03.2018. Відтак такий розрахунок не може прийматися до уваги, оскільки як вказувалося вище ч. 2 ст. 625 ЦК України застосується до всієї суми грошового зобов`язання, а суми сплачені відповідачем з квітня по липень 2018 року виходять за межі розрахункового періоду.

Представник же позивача надала розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних виходячи із суми грошового зобов`язання, встановленого у рішенні суду та з урахуванням сум, сплачених відповідачем на виконання такого рішення до 31.03.2018, що відповідає періоду, заявленому для стягнення у позовній заяві.

Відтак колегія суддів приймає за основу розрахунок, наданий представником позивача. За даним розрахунком сума інфляційних втрат складає 40 375,77 грн, сума трьох процентів річних - 9 300,31 грн.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову підлягає зміні із зменшенням суми стягнення інфляційних втрат з 51 670,55 грн до 40 375,77 грн; трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання з 11 440,62 грн до 9 300,31 грн.

Крім того, стягуючи з відповідача витрати на правничу допомогу у сумі 5 000 грн суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у матеріалах справи міститься лише орієнтовний розрахунок суми витрат, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом справи та договір про надання послуг адвоката. Будь - яких доказів про сплату витрат на правничу допомогу (квитанції, платіжні доручення тощо) матеріали справи не містять. У п. 4.1 договору про надання послуг адвоката вказано, що послуги адвоката за цим договором визначаються сторонами додатковою угодою. Такої додаткової угоди матеріали справи теж не містять.

За вказаних обставин колегія суддів вважає, що судом стягнуто витрати на правничу допомогу без підтвердження понесення позивачем таких витрат.

Відтак у цій частині рішення підлягає скасуванню.

Судовий збір сплачено у мінімальному розмірі, а тому зменшення суми стягнення не тягне за собою зміни розміру судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 січня 2019 року змінити, зменшивши розмір стягнення інфляційних втрат з 51 670,55 грн до 40 375,77 грн; трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання з 11 440,62 грн до 9 300,31 грн.

Рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу скасувати. У стягненні 5 000 грн витрат на правничу допомогу відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 30.10.2019.

Головуючий Л.Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О.Ф. Мазурик