Справа № 362/369/19
Провадження № 2/362/1315/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2019 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Марчука О.Л.,

при секретарях - Люкшиній Т.В., Лущик Т.М.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначила, що за час перебування у шлюбі з відповідачем вони набули спільне майно у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 та двох земельних ділянок за даною адресою.

Посилаючись на вказані обставини та керуючись нормами сімейного законодавства щодо правового режиму спільного сумісного майна подружжя, позивач просить визнати за нею право власності на Ѕ частину зазначеного спільного сумісного майна подружжя.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали вимоги позову та просили їх задовольнити з викладених у заяві підстав.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що усе майно є його власністю.

Вислухавши вступне слово сторін і представника позивача та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків.

22 січня 1978 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Леухівській сільській раді Іллінецького району Вінницької області, актовий запис за № 3, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу Серії НОМЕР_1 від 22 січня 1978 року (а.с. 4).

Як вбачається з доданих до позову копій правовстановлюючих документів, за час шлюбу сторони набули нерухоме майно у вигляді житлового будинку і двох земельних ділянок.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.04.2006 року, за відповідачем на праві приватної власності зареєстроване домоволодіння АДРЕСА_1 ; як вбачається із даного документу, рік побудови 1984-й (а.с. 5).

Тобто, слід зробити висновок, що вказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами є майном, набутим подружжям за час шлюбу, а тому, в силу статті 60 СК України, належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

З копії державного акта на право приватної власності на землю, виданого 22 листопада 2004 року на підставі рішення Великосолтанівської сільської ради від 15.12.2003 року № 360, вбачається, що відповідачу належить земельна ділянка площею 0,250 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2 , розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Дійсно, витребуваним судом і дослідженим під час розгляду справи рішенням Великосолтанівської сільської ради від 15.12.2003 року № 360, підтверджується факт передання безкоштовно у приватну власність відповідачу земельної ділянки площею 0,250 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 89).

Пункт 5 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, в тому числі, земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених законом.

Оскільки, спірна земельна ділянка набута відповідачем за час шлюбу внаслідок приватизації, необхідно вважати, що вона є його особистою приватною власністю.

Разом із цим, суд враховує та керується положеннями пункту 18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, а саме: відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду; якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України.

Зокрема, частина першої статті 120 ЗК України передбачає, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти; до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Аналогічну норму містить і ЦК України: до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) (ч. 1 ст. 377 ЦК України).

Як вбачається із наданої стороною позивача Схеми забудови земельної ділянки площею 0,250 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , затвердженої Секретарем Великосолтанівської сільськрої ради - на вказаній земельній ділянці також знаходиться і домоволодіння АДРЕСА_1 .

Отже, у суду є усі правові підстави для визнання вказаної земельної ділянки спільною сумісною власністю сторін, як подружжя та її включення разом із домоволодінням в поділ майна.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості вимог позивача стосовно другої земельної ділянки, слід виходити з такого.

З копії державного акта на право приватної власності на землю, виданого 22 листопада 2004 року на підставі рішення Великосолтанівської сільської ради від 15.12.2003 року № 360, вбачається, що відповідачу належить земельна ділянка площею 0,273 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_3 , розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Дійсно, витребуваним судом і дослідженим під час розгляду справи рішенням Великосолтанівської сільської ради від 15.12.2003 року № 360, підтверджується факт передання безкоштовно у приватну власність відповідачу земельної ділянки площею 0,27 га, для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 89).

Оскільки, спірна земельна ділянка набута відповідачем за час шлюбу внаслідок приватизації, згідно із вимогами норми пункту 5 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України, суд вважає, що вона є його особистою приватною власністю, а тому поділу не підлягає.

З урахуванням часу перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, до даних правовідносин слід застосовувати положення чинних на цей час Кодексу про шлюб та сім`ю України, а також Сімейного кодексу України.

Так, відповідно до частини першої статті 22 Кодекс про шлюб та сім`ю України, положення якого діяли до набуття чинності Сімейним кодексом України, передбачав, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю; кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до норми статті 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Норми частин 1 і 2 статті 70 СК України передбачають, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором; при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Шлюбного договору між сторонами немає.

Обставин, що мають істотне значення, зокрема про те, що один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно або витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, судом не встановлено.

Тобто, слід зробити висновок, що житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 0,250 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2 , що розташована за цією ж адресою - є майном, набутим подружжям за час шлюбу, а тому, в силу норм сімейного законодавства, що діяло на той час коли його було придбано, належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, наявні підстави для поділу між сторонами вказаного нерухомого майна, що слід здійснити згідно із нормами діючого на той час шлюбно-сімейного законодавства та згідно із нормами частин 1 і 2 статті 70 СК України на засадах рівності часток майна дружини та чоловіка.

При цьому, суд враховує ту обставину, що рішенням Великосолтанівської сільської ради від 17.12.2015 року № 11-2-VII було перейменовано вулицю на якій розташоване спірне домоволодіння і земельна ділянка з АДРЕСА_1 на вулицю АДРЕСА_1 (а.с. 19).

За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими в частині та підлягають задоволенню лише щодо майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя.

На підставі частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати.

При цьому, як встановлено судом, позивач сплатила судовий збір у сумі 5 763 гривні 00 копійок, що підтверджується відповідними платіжними документами (а.с. 3, 18-а).

Натомість, з урахуванням ціни позову, що дорівнює вартості спірного майна, позивачу слід було сплатити судовий збір у розмірі 1 407 гривень 03 копійки.

Отже, на підставі частини четвертої статті 141 ЦПК України, різницю зайво сплаченого судового збору необхідно повернути позивачу.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України, ст. ст. 21, 24, 56, 105, 110 - 112 СК України, ст. ст. 1 - 13, 19, 23, 30, 34, 76 - 83, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263 - 265, 273 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,250 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1 407 (одну тисячу чотириста сім) гривень 03 копійки у відшкодування судових витрат.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 4 355 (чотири тисячі триста п`ятдесят п`ять) гривень 97 копійок судового збору, зайво сплаченого при поданні позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий

Дата складення повного судового рішення - 09 липня 2019 року.