Номер провадження: 22-ц/813/843/19
Номер справи місцевого суду: 520/45/18
Головуючий у першій інстанції Васильків О.В.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2019 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участі секретаря Чепрас А.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2018 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову (одноособово суддя Васильків О.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , яка діє від свого імені та в інтересах дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи: Державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Степанчук Євгенія Григорівна, Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради в особі Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання недійсними записів про право власності на нерухоме майно, про визнання виділу частини майна недійсною про визнання права власності на нерухоме майно та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

17.01.2018 року ОСОБА_3 , яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , звернулась із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа - Державний реєстратор КП «Реєстраційна служба Одеської області» Степанчук Є.Г., Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради в особі Київської районної адміністрації Одеської міської ради щодо визнання недійсними записів про право власності на нерухоме майно, визнання недійсним виділу частини майна, визнання права власності на нерухоме майно, а саме: визнання недійсними записів про право власності ОСОБА_2 на житловий будинок по АДРЕСА_1 ; визнання недійсним виділ з об`єкта нерухомого майна по АДРЕСА_2 у самостійну одиницю об`єкта нерухомого майна по АДРЕСА_1 ; визнання за нею права власності на приміщення та частини будівлі по АДРЕСА_2 і витребування у ОСОБА_8 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 .

27.04.2018 року ОСОБА_2 звернулась із позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності, а саме: визнання за нею права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , який складається з житлового будинку літера «А», 1-1 коридору площею 17,7 м2, 1-2 ванної площею 3,6 м2, 1-3 кухні площею 6,4 м2, 1-4 житлової площею 10 м2, 1-5 коридору площею 11,5 м2, 1-6 санвузла площею 6,4 м2, 1-7 житлової площею 20 м2, літера «Б» -гараж, літера «В» - сарай, літера «Г» - альтанка, які розташовані на земельній ділянці площею 297 м2, що складає одиницю.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від12.09.2018 року позови об`єднані в одне провадження.

01.11.2018 року представник ОСОБА_2 звернувся із заявою про забезпечення позову ОСОБА_2

Заява обґрунтована тим, що позивач є титульним власником гаража та попри це на даний час гараж використовується рідним братом відповідачки ОСОБА_7 для здійснення підприємницької діяльності. На думку представника безпідставне використання третіми особами належного ОСОБА_2 гаража може призвести до його псування або втрати і зазначені обставини підтверджуються долученим до заяви про забезпечення позову відеозаписом.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.11.2018 рокувідмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить ухвалу суду від 05.11.2018 року скасувати, ухвалити постанову, якою задовольнити клопотання представника про вжиття заходів забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга представника зазначає:

Особа, яка не є власником, не є стороною у справі або третьою особою, не зареєстрована у спірному будинку (будинках), безпідставно заволоділа та користується належним ОСОБА_2 майном.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Оскаржуване рішення не відповідає вимогам закону, п. п. 4,6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, правовому висновку Верховного Суду України у постанові від 25.05.2016 року, справа №6-605цс16, а також практиці Європейського Суду з прав людини стосовно того, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Описова та мотивувальна частини не містять посилання на докази, які мали бути досліджені. У мотивувальній частині відсутні посилання на мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, зазначаючи:

ОСОБА_7 погоджується з висновками суду в ухвалі від 05.11.2018 року та вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню і є необґрунтованою, оскільки заявником, всупереч приписам постанови №9 від 22.12.2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», не надано жодних належних доказів на підтвердження вимог та фактичних обставин, викладених у заяві про забезпечення позову, зокрема, щодо імовірності «псування чи втрати» спірного гаража в ході його використання відповідачами.

Єдиним «доказом», долученим до заяви про забезпечення позову, є диск з відеозаписом, який, на думку суду першої інстанції, з якою погоджується і відповідач ОСОБА_7 , не може бути належним та допустимим доказом в сенсі ст. ст.77, 78 ЦПК України.

Матеріали справи містять відомості про проживання відповідачів за адресою АДРЕСА_2 та користування ними відповідними приміщеннями вже тривалий час. Саме з факту користування будівлями та приміщеннями домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 без згоди титульного власника і випливають доводи відповідачів про невизнання ними права власності ОСОБА_2 .

У разі задоволення вимог про заборону відповідачам користуватися приміщенням

гаражу без згоди титульного власника, та за умови наявності державної реєстрації права власності на таке приміщення, відповідна ухвала суду призведе до фактичного вирішення позовних вимог в частині позову, що не відповідає меті інституту забезпечення позову.

В апеляційній скарзі апелянтом не наведено жодного аргументу, який би вказував на незаконність чи необґрунтованість оскаржуваної ухвали, не зазначено жодних доказів, які б підтверджували те, що ухвала від 05.11.2018 року не відповідає вимогам ЦПК України щодо судового рішення.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Суд першої інстанції, відмовляючи представнику Таранової Н.П. у задоволенні заяви про забезпечення позову виходив з того, що забезпечення позову у спосіб про який просила ОСОБА_2 , зважаючи на те, що відповідачі користуються спірним гаражем, фактично призведе до вирішення вимог про право власності на гараж, що не відповідає меті інституту забезпечення позову (а.64-66 виділених матеріалів).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у цій частині з таких підстав.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Позов забезпечується, зокрема забороною вчиняти певні дії.

Суд, вирішуючи заяву про забезпечення позову, повинен пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд також повинен також зважати на інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З виділених матеріалів цивільної справи вбачається, що між сторонами дійсно виник спір з приводу права власності і права користування житловим будинком та господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 звернулась із позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання за нею права власності на нерухоме майно, житловий будинок АДРЕСА_2 , у тому числі і на гараж під літерою «Б» (а.38-45 виділених матеріалів).

Представник ОСОБА_2 подав клопотання про забезпечення позову шляхом заборони відповідачам, третій особі та іншим особам використання без письмової згоди ОСОБА_2 гаража по АДРЕСА_2 (а. 54-57 виділених матеріалів).

Зважаючи на те, що вимоги ОСОБА_2 про право власності на нерухоме майно, зокрема гараж, підлягають вирішенню судом першої інстанції, відповідачі є користувачами спірного нерухомого майна, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що забезпечення позову у такий спосіб фактично призведе до вирішення вимог про право власності на гараж та порушить права користувачів спірного нерухомим майном.

Оскільки заходи про забезпечення позову, про які йдеться у клопотанні представника ОСОБА_2 , не є співмірними із заявленими позивачем вимогами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні клопотання.

Доводи представника ОСОБА_9 і ОСОБА_1 про те, що: ухвала суду не відповідає вимогам закону щодо обґрунтованості; описова та мотивувальна частини не містять посилання на докази, які мали бути досліджені; у мотивувальній частині відсутні посилання на мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення відповідача , - не заслуговують на увагу.

Ухвала суду від 05.11.2018 року, за змістом, відповідає вимогам ст. 260 ЦПК України.

В ухвалі викладені обставини справи, є посилання на норми процесуального права і постанову №9 від 22.12.2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

При цьому, в ухвалі суду наведена оцінка суду з приводу наданого представником ОСОБА_10 Н ОСОБА_11 П. неналежного доказу відеозапису, який доданий до клопотання і на який є посилання у клопотанні, як на доказ, що є підставою для забезпечення позову у спосіб, про який просив заявник (а. 54-57,62-66 виділених матеріалів).

Ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а також встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

ОСОБА_2 не довела, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також, що такий захід забезпечення позову є ефективним захистом її прав або інтересів.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Зважаючи на те, що відповідачі користуються гаражем, а ОСОБА_2 заявила вимогу про право власності на зазначений гараж, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що захід забезпечення позову, який просить застосувати ОСОБА_12 , фактично є вирішенням частини її позовних вимог, що є неприпустимим.

Тому правильним є висновок суду, що заходи забезпечення позову, про які просила ОСОБА_2 , у даному випадку, не є співмірними із заявленими позивачкою вимогами.

Зазначені висновки узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України у постанові від 25.05.2016 року (справа №6-605цс16) та практикою Європейського Суду з прав людини щодо ефективного захисту права особи.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а ухвалу суду залишає без змін.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2018 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 05.07.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков