Справа № 536/768/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Клименко С.М.

за участю секретаря судового засідання Альошкіної О.І.

позивача ОСОБА_1 та її представника за угодою адвоката Луценко О.М.

відповідача ОСОБА_2 та її представника за угодою адвоката Мудрого М.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в місті Кременчуці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом зняття з реєстраційного обліку

ВСТАНОВИВ:

17 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом зняття з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , де, за її згодою, 19 травня 2015 року зареєструвалися ОСОБА_2 , її неповнолітній син ОСОБА_3 и та її син ОСОБА_4 . З 06 вересня 2013 року по 12 лютого 2019 року її син ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , який 12 лютого 2019 року було розірваний рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області. 05 жовтня 2018 року ОСОБА_2 залишила своє місце проживання в АДРЕСА_2 , забрала всі свої речі і переїхала проживати до своїх батьків в АДРЕСА_3 , де проживає постійно, що підтверджується актами з місця проживання від 27.04.2019 та від 07.05.2019.

Вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням знятися з реєстрації з її квартири, так як вона сплачує за неї комунальні послуги, не може в зимовий час отримати субсидію, що перешкоджає їй користуватися її приватною власністю.

Вважає, що, оскільки відповідач не є членом ні її сім`ї, ні сім`ї її сина, більше семи місяців не проживає в квартирі, то втратила право користування та проживання в зазначеній квартирі.

Просила суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування та проживання в квартирі АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник позов підтримали та просила задовольнити, про обставини та підстави якого пояснили так, як це викладено в заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні позов не визнали та в його задоволенні просили відмовити.

В обґрунтування своєї позиції відповідач пояснила, що 06 вересня 2013 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5 . Проживали вони і зареєстровані, як сім`я, в квартирі АДРЕСА_1 , яку купили їм батьки чоловіка. Документи оформили на матір чоловіка позивача ОСОБА_1 , хоча вони з чоловіком теж давали гроші на її придбання. 05 жовтня 2018 року після сварки бувший чоловік вигнав її з квартири, забрав ключі і вона вимушена була покинути житло з малолітньою дитиною, і пішла жити до батьків в с. Максимівка, іншого житла в неї немає. До теперішнього часу вона не може забрати з квартири своїх речей, бо їй перешкоджають це зробити: замінили замки на вхідних дверях до квартири та під`їзду, ключів їй не дали. Також в квартирі знаходиться і їх спільне з бувшим чоловіком майно, яке вони придбали в шлюбі, але їй перешкоджають ним користуватися і вона має намір поділити його та буде звертатися з цього приводу до суду.

Третя особа: Недогарківська сільська рада Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання не з`явились, надали суду заяву, де просили розглянути справу у їх відсутність та прийняти рішення на розсуд суду.

Третя особа: Центр надання адміністративних послуг Кременчуцької районної державної адміністрації в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується розпискою про отримання судового повідомлення, з заявою про відкладення розгляду справи не звертались, причин неявки суду не повідомили.

Заслухавши пояснення сторін та їх уповноважених представників, свідків, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справах «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2.4.7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із частиною четвертою статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належить особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно поживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Установлено, що позивачу ОСОБА_1 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, яка придбавалась для сім`ї її сина ОСОБА_4 , його дружини відповідача ОСОБА_2 та їх малолітнього сина ОСОБА_3 , які там, зі згоди позивача, зареєструвалися 19 травня 2015 року та проживали до 05 жовтня 2018 року.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 лютого 2019 року шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 розірвано.

Згідно довідки виконавчого комітету Недогарківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 14.05 2019 № 620/02-22 ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 , де зареєстровані син ОСОБА_4 , невістка ОСОБА_2 , онук ОСОБА_3 .

З 5 жовтня 2018 року ОСОБА_2 з малолітньою дитиною ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 не проживає, як вказано в акті складеного комісією у складі депутата Недогарківської сільської ради ОСОБА_6 . та мешканців будинку АДРЕСА_4 та погодженого сільським головою 27.04.2019.

Згідно акту обстеження побутових умов квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 складеного комісією у складі депутата Недогарківської сільської ради Гулого С.В. та сусідів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та погодженого сільським головою 02.05.2019, в квартирі задовільні житлові умови, в кімнатах достатньо меблів, чисто, кухня обладнана побутовою технікою, для дитини є все необхідне: ліжко, ігровий столик, іграшки та що ОСОБА_2 та малолітня дитина ОСОБА_3 за даною адресою не проживають з 05 жовтня 2018 року.

Як слідує із талону-повідомлення єдиного обліку №791 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, 04.03.2019 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка та мешканка АДРЕСА_5 зверталась до Кременчуцького районного відділення поліції Кременчуцького відділу ГУНП в Полтавській області з заявою про те, що колишній чоловік ОСОБА_4 вчиняє відносно неї неправомірні дії, а саме: не віддає її речі.

Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснили, що син позивача ОСОБА_1 , невістка ОСОБА_11 та їх малолітній син проживали в квартирі АДРЕСА_1 з ними по-сусідству. Зараз в квартирі ніхто постійно не проживає, іноді буває ОСОБА_12 з дитиною з жовтня місяця 2018 року вони не бачили там, причина їм невідома. Не заперечували, що у під`їзді у них поміняли вхідні двері і кодовий замок.

Свідок ОСОБА_13 , чоловік позивача, пояснив в судовому засіданні, що квартиру АДРЕСА_1 вони з дружиною ОСОБА_1 купляли за власні кошти для сина ОСОБА_14 і його сім`ї, де вони зареєструвалися і проживали: син, його дружини ОСОБА_2 та їх сина ОСОБА_15 05 жовтня 2018 року вони посварились і ОСОБА_2 з сином проживають в її батьків в с.Максимівка, вони з дружиною ОСОБА_1 оплачують комунальні послуги за квартиру, там ніхто не проживає, син живе з ними, не заперечував, що син поміняв замки в квартирі.

Аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що відсутність у спірному житловому приміщенні відповідача ОСОБА_2 викликана поважними причинами, зокрема, конфліктною ситуацією з бувшим чоловіком та його батьками, яким належить спірне житло на праві власності та яке придбавалось для користування саме сім`ї відповідача.

Отже, відповідач з поважних причин не перебувала в спірному житловому приміщенні понад термін 6 місяців, тому підстави для визнання її такою, що втратила право на користування та проживання там відсутні і суд в задоволенні позову відмовляє.

Оскільки в задоволенні позову суд відмовляє, то в відповідності до положень ч.1 ст.141 ЦПК України відмовляє і в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача судового збору.

Керуючись ст.ст.13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом зняття з реєстраційного обліку відмовити.

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

У разі оголошення вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяС. М. Клименко