Єдиний унікальний номер 235/4749/13-к Номер провадження 22-ц/804/1669/19
Доповідач Санікова О.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів Космачевської Т.В., Мальованого Ю.М.

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті цивільну справу № 235/4749/13-к

за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Авдіївського міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Тепляков А.П., ОСОБА_2 про визнання дій державного виконавця незаконними, скасування постанов про відкриття виконавчого провадження

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25 квітня 2019 року

(суддя Величко О.В., ухвала постановлена у м. Покровську Донецької області),-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою про визнання дій державного виконавця незаконними, скасування постанов про відкриття виконавчого провадження, посилаючись на те, що 04.11.2015 року головний державний виконавець відділу ДВС виніс дві постанови на підставі виданого 20.03.2014 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області виконавчого листа № 1-кп/235/318/13 про стягнення з ОСОБА_3 як законного представника неповнолітнього ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 як законного представника неповнолітньої потерпілої відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000 грн. і матеріальної шкоди у розмірі 33889,83 грн. до досягнення повноліття ОСОБА_2

Зазначила, що у вказаних постановах їй як стягувачу не були роз`яснені права, передбачені Законом України « Про виконавче провадження», і з порушенням приписів статті 24 Закону повідомлено про відкриття виконавчих проваджень лише через вісім місяців, що позбавило її як скаржника можливості у десятиденний строк оскаржити ці постанови до суду.

Просила визнати дії та бездіяльність відділу ДВС і головного державного виконавця відділу ДВС щодо несвоєчасного повідомлення стягувача про винесення постанов, не роз`яснення йому його прав, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», а також не доведення боржнику про його право добровільно виконати рішення суду неправомірними та незаконними, скасувати постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП № 49191572 і ВП № 4911401.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25 квітня 2019 року визнано протиправними дії державного виконавця Авдіївського МВДВС ГТУЮ у Донецькій області в частині несвоєчасного направлення стягувачу ОСОБА_1 постанов про відкриття виконавчого провадження ВП № 49191401 та ВП № 49191572 від 04.11.2015 року. У задоволенні іншої частини скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду в частині відмови у задоволенні скарги, посилаючись на незаконність і не обґрунтованість такої відмови; в обґрунтування поданої до суду першої інстанції скарги вона акцентувала увагу суду на тому, що у постановах державного виконавця їй, як стягувачеві не були роз`яснені права, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» і з порушенням приписів ст. 24 Закону повідомлено про відкриття виконавчих проваджень лише через вісім місяців, що позбавило її як скаржника можливості у десятиденний строк оскаржити ці постанови до суду, проте, суд першої інстанції вирішив, що жодних порушень з роз`ясненням їй прав, визначених Законом не відбулося з боку державного виконавця, в той час як статті 6, 11, 12, 30 Закону України «Про виконавче провадження зобов`язують державного виконавця використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, роз`яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні їхні права згідно з вимогами цього Закону; вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження тощо; виходячи із ч.2 ст. 30 Закону державний виконавець мав би за 6 місяців з часу винесення ним постанов про відкриття виконавчого провадження від 4.11.2015 року повністю здійснити виконавче провадження із стягнення сум з боржника ОСОБА_3 , а після досягнення повноліття із ОСОБА_2 , а він тільки через 8 місяців поставив її до відома, що відкрив виконавче провадження; тому вочевидь незаконним та не обґрунтованим є висновок суду, що повідомивши її через 8 місяців про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець належним чином, у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження» повідомив її про її права та обов`язки; апелянт звертає увагу і на те, що постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.11.2015 року не містять жодних посилань про роз`яснення їй її прав, визначених ч.1 ст. 12 Закону; суд з посиланням на Інструкцію з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом МЮ №512/5 від 02.04.2012 року, знаючи, що постановою про відкриття виконавчого провадження не роз`яснюються права та обов`язки учасників виконавчого провадження, зокрема права та обов`язки стягувача, мав би поцікавитись у державного виконавця у який передбачений законом спосіб він своєчасно та у повному обсязі повідомив її про її права та обов`язки і лише після цього вправі був зробити правові висновки, але таких дій суд не вчинив; судом не звернуто уваги на наступне: в постановах про відкриття виконавчого провадження від 04.11.2015 року боржнику запропоновано виконати рішення суду добровільно у семиденний строк…, не зважаючи на те, що постанови були винесені державним виконавцем 04.11.2015 року, а ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає направлення постанови боржнику не пізніше наступного дня з часу їх винесення, державний виконавець не вчиняв жодних дій на реальне виконання виконавчого документа з часу відкриття виконавчого провадження, що є його незаконною бездіяльністю; суд, пославшись на те, що судові рішення є обов`язковими для всіх не надав правової оцінки законності бездіяльності державного виконавця щодо своєчасності та повноти вчинення ним дій у виконавчому провадженні; щодо скарги про скасування незаконних постанов про відкриття виконавчого провадження, то суд, оцінюючи законність винесення державним виконавцем постанов про відкриття виконавчого провадження, яка умисно протягом 8 місяців не направлялась стягувачу та не виконувалась державним виконавцем (доказів особа, дії та рішення якої оскаржуються не надала суду) була направлена на порушення прав та інтересів стягувача, який поніс негативні наслідки; аналогічно вказані постанови не доводились і боржнику, який не міг без надсилання постанов добровільно їх виконати у 7-денний строк; іншою самостійною підставою для скасування постанов про відкриття виконавчого провадження є невідповідність адреси місця проживання стягувача, яка була зазначена у виконавчому провадженні.

У відзиву на апеляційну скаргу Авдіївський міський відділ державної виконавчої служби Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні скарги, посилаючись на її безпідставність та законодавчо необгрунтованість; при цьому представник відділу, зокрема зазначає, що у зв`язку зі складною ситуацією у місті, а саме проведенням антитерористичної операції та періодичною відсутністю електроенергії постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена сторонам виконавчого провадження не у строки, встановлені законодавством; якщо скаржник отримав постанову про відкриття виконавчого провадження 16.07.2016 року, то він мав усі законні підстави звернутись до суду або до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби до 26.07.2016 року з метою оскарження постанови, проте скаржник не скористався протягом зазначеного часу своїми правами на оскарження дій державного виконавця; у відзиву на апеляційну скаргу також зазначається, що виконавчий документ разом з ухвалою про заміну сторони виконавчого провадження було надіслано до відділу з тих підстав, що боржник навчається в Авдіївському ПТУ; посилання скаржника на не вчинення державним виконавцем жодних дій не відповідає дійсності, оскільки 10.11.2015 року державним виконавцем за виконавчими провадженнями №49191401, №49191572 було винесено постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено до Авдіївського професійно-технічного училища, де боржник отримує стипендію; за весь час стягнення, а саме з грудня 2015 року по червень 2016 року стягувачем було отримано 6051.93 грн.; за весь час проведення стягнень, коли стягувач отримував грошові кошти, жодних скарг та звернень від неї не надходило; 06.07.2016 року до відділу надійшло повідомлення про те, що ОСОБА_2 закінчив курс навчання, 28.07.2016 року державним виконавцем за виконавчими провадженнями, керуючись п.10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено виконавчі документи до Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби.

У судове засідання апеляційного суду учасники судового процесу не з`явились; про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (повістки) ОСОБА_1

Від Авдіївського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області за підписом в.о. начальника надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника відділу.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження і дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні її вимог про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.11.2015 року та в частині визнання протиправними дій, бездіяльності державного виконавця з приводу не роз`яснення в постановах право боржника добровільно виконати рішення суду, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення скарги в цій частині, оскільки судом не встановлено протиправність, бездіяльність державного виконавця з приводу нероз`яснення в постановах про відкриття виконавчого провадження від 04.11.2015 року право боржника добровільно виконати рішення суду, державним виконавцем з приводу примусового виконання рішення суду проведено ряд певних дій щодо утримання з боржника ОСОБА_4 на користь стягувача ОСОБА_1 коштів , стягнутих за рішенням суду, а також, приймаючи до уваги той факт, що примусове виконання рішення суду на момент розгляду справи закінчено провадженням, і судом не встановлено, що прийняттям вказаних постанов про відкриття виконавчого провадження порушуються права скаржника.

Такі висновки суду є правильними.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.18 ч.1, ч.2 п.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. При цьому виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції постановами державного виконавця Авдіївського МВДВС від 04.11.2015 року відкрито виконавче провадження ВП № 49191401 та ВП № 49191572 за виконавчим листом № 1-кп/235/318/13, виданим 20.032014 року Красноармійським міськрайонним судом про стягнення з законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 на користь законного представника неповнолітньої ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 100000 грн. та матеріальної шкоди у розмірі 33889,83 грн.

В постановах про відкриття виконавчого провадження від 04.11.2015 року боржнику запропоновано виконати рішення добровільно у семиденний строк з дня винесення постанови та попереджено, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк воно буде виконано в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» (яка діяла на час відкриття виконавчого провадження) було передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮ № 512/5 від 02.04.2012 року, зареєстрованого в М, 02.04.2012 року № 489/20802 під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити:

номер виконавчого провадження;

вступну частину із зазначенням:

назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення;

найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність;

назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа);

за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене;

мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову;

резолютивну частину із зазначенням:

прийнятого виконавцем рішення;

строку і порядку оскарження постанови.

Постанова підписується виконавцем та скріплюється печаткою. Постанова складається у необхідній кількості примірників, один з яких залишається у виконавчому провадженні, а інші надсилаються за належністю.

Якщо постанова надсилається у формі електронного документа, вона підписується електронним цифровим підписом.

Звертаючись до суду з вказаною зі скаргою, ОСОБА_1 просила визнати протиправними дії та бездіяльність виконавця в частині не роз`яснення їй прав стягувача на оскарження постанови в судовому порядку, права боржнику ОСОБА_4 щодо способу та порядку добровільно виконати рішення суду у зв`язку з чим скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.11.2015 року.

Але, ні зазначеним Законом, ні Інструкцією не передбачено, яким чином державний виконавець повинен роз`яснити права стягувача у виконавчому провадженні і довести їх до відома стягувача.

Крім того, ні положеннями Закону України «Про виконавче провадження», ні Інструкцією не передбачено зазначення державним виконавцем способу та порядку добровільного виконання рішення суду.

Доводами апеляційної скарги ці обставини не спростовані.

Крім того, відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна сторона має право звернутися до суду за захистом своїх прав, свобод чи інтересів в разі порушення, невизнання або оспорювання.

Проте, доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 не доведено, які саме її права, свободи чи інтереси порушені винесенням постанов про відкриття виконавчого провадження, які саме настали негативні наслідки у зв`язку з цим, з огляду також на те, що, як вбачається з матеріалів справи, 10.11.2015 року державним виконавцем за виконавчими провадженнями №49191401, №49191572 було винесено постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено до Авдіївського професійно-технічного училища, де боржник отримував стипендію; за весь час стягнення, а саме з грудня 2015 року по червень 2016 року стягувачем було отримано 6051.93 грн.

Отже, ніяких нових обставин, які б давали підстави для проведення апеляційним судом переоцінки доказів, зробленої судом першої інстанції, доводи апеляційної скарги не містять.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25 квітня 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Судді: