АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1083/19Головуючий у 1-й інстанції Русаков Г.С. Доповідач в апеляційній інстанції Фетісова Т.Л.
Категорія: 304090000
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач Фетісова Т.Л.

судді Сіренко Ю.В., Гончар Н.І.

учасники справи:

позивач (скаржник) - АТ КБ «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15.05.2019 (ухвалене о 15 год. 22 хв. у залі судових засідань Канівського міськрайонного суду, повний текст складено 17.05.2019, суддя в суді першої інстанції Русаков Г.С.) у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, :

в с т а н о в и в :

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду 16.05.2018 з даним позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь 44458,41 грн. кредитної заборгованості, мотивуючи про те, що ОСОБА_1 , як позичальник, не виконала належним чином свої зобов`язання по кредитному договору внаслідок чого у неї перед банком утворилася заборгованість, про стягнення якої разом з нарахованими згідно умов договору платежами (відсотки за користування кредитними коштами, пеня, штрафи) банк порушує питання в даній справі.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15.05.2019 позов у справі залишено без задоволення з посиланням на те, що позивач не довів, що саме відповідач одержав кредитні кошти, адже з приводу несанкціонованого використання кредитного рахунку відповідача здійснюється відповідне кримінальне провадження.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивачем подано 11.06.2019 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій він, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та новим рішенням задовольнити позовні вимоги у справі. В обґрунтування вказано на те, що суд не одержав актуальної інформації стосовно стану розслідування у кримінальному провадженні щодо факту викрадення з картки відповідача коштів. Відповідач не довела, що кредитними коштами заволоділа інша особа. Відповідач не вжила заходів щодо запобіганню викрадення коштів, отже вона має нести відповідальність за використання кредитного рахунку. Відповідач не надала доказів фактичної сплати гонорару своєму адвокату, отже підстав для відшкодування її витрат на правову допомогу не було.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що 10.06.2007 відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку згідно якої нею в банку одержано кредит у розмірі 5900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач користується платіжними картками Приватбанку №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 та НОМЕР_4 .

Позивач вказує, що банком позичальнику надано в користування на умовах кредитного договору кредитні кошти, однак, у зв`язку з тим, що відповідач не виконувала належним чином свої договірні зобов`язання, станом на 24.04.2018 вона має заборгованість перед банком 44458,41 грн., яка складається з такого: 4695,18 грн. тіло кредиту, 1902,27 грн. відсотки за користування кредитом, 35505,80 грн. пеня, штрафи 250,00 грн. та 2105,16 грн.

Одночасно, 31.08.2015 відповідач ОСОБА_1 звернулася із письмовою заявою про злочин до Канівського ВП Золотоніського відділу поліції ГУНП у Черкаській області, повідомивши про те, що в період часу з 17 год. до 18 год. 30 хв. 28.08.2015 невідомі особи заволоділи коштами з її карткового рахунку в ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 5899,37 грн. та в сумі 2340,00 грн. За цим зверненням ОСОБА_1 зареєстроване кримінальне провадження №0000514 за ч.2 ст.190 КК України (шахрайство), а відповідача в цій справі визнано потерпілою.

Згідно матеріалів кримінального провадження №0000514 встановлено, що 28.08.2015 невстановлені особи, шахрайським шляхом заволоділи грошовими коштами в сумі 22894,00 грн. - ОСОБА_2 , грошовими коштами в сумі 8239,37 грн. - ОСОБА_1 та грошовими коштами в сумі 2234,00 грн. - ОСОБА_3 .

Також в день, коли з рахунку відповідача ОСОБА_1 28.08.2015 було незаконно знято кошти, вона повідомила про шахрайські дії банк.

З роздруківки заборгованості, яка міститься в матеріалах справи вбачається, що станом на 28.08.2015 у відповідача відсутня заборгованість за кредитним договором (а.с.7).

Також 28.08.2015 ОСОБА_1 було збільшено кредитний ліміт до 5900,00 грн. та зараховано суму вкладу з «Копілки» в розмірі 2377,37 грн. (а.с.166 на звороті).

Як вбачається із розрахунку банку, доданого до позову, заборгованість за кредитом, вимоги про стягнення якої є предметом спору в цій справі, виникла у період з 28.08.2015, тобто саме після викрадення коштів з карткового рахунку відповідача.

Правовідносини між сторонами у справі регламентуються наступними правовими нормами.

Згідно положень ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України - наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України про те, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованою договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Одночасно, як вірно вказав суд першої інстанції, відповідно до приписів ч.1 ст.1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Згідно п.1.32 ст.1, пп.7.1.2 ст.7, п.20.1 ст.20, пп.32.3.2 ст.32 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» саме власник рахунку може ініціювати списання коштів та розпоряджатися ними.

Відповідно до п.п.5, 6 постанови Правління НБУ «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014 №705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Пунктами 7, 8 розділу VI Загальних вимог до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління НБУ від 05.11.2014 №705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Враховуючи встановлені в цій справі фактичні обставини, а саме факт неправомірного зняття кредитних коштів з карткового рахунку відповідача (стягнення яких є предметом спору в цій справі), про що негайно позичальник повідомила поліцію та банк та у зв`язку з чим здійснюється кримінальне провадження по встановленню осіб, які ці кошти викрали, апеляційний суд вважає, що позивачем не доведено, що кредитні кошти одержано саме відповідачем.

При цьому відповідач не спростував вищевикладені факти та не довів перед судом протилежного на підставі належних та допустимих доказів.

Отже у розумінні вимог ст.1054 ЦК України у відповідача за вказаних обставин не виникло обов`язку по поверненню кредитних коштів, які фактично вона не одержувала. Таким чином висновки суду першої інстанції в цій справі є вірними.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що суд першої інстанції не одержав актуальної інформації стосовно стану розслідування у кримінальному провадженні щодо факту викрадення з картки відповідача коштів, адже, зокрема, листом прокуратури Черкаської області від 08.06.2018 (а.с.82) стверджується факт проведення досудового розслідування у кримінальному провадження щодо викрадення коштів з картки відповідача ОСОБА_1 .

Слід оцінити критично доводи скаржника про те, що відповідач не довела, що кредитними коштами заволоділа інша особа, адже після виявлення факту їх викрадення відповідач негайно сповістила поліцію та банк, що скаржником спростовано не було, тобто вчинила дії, передбачені п.п.5, 6 постанови Правління НБУ «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» у разі виявлення несанкціонованого використання кошів на рахунку.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що відповідач не вжила заходів щодо запобіганню викрадення коштів, адже всупереч вимог ч.1 ст.81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, банк не надав суду доказів у підтвердження таких тверджень.

Також апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що відповідач не надала доказів фактичної сплати гонорару своєму адвокату, отже підстав для відшкодування її витрат на правову допомогу не було, адже на а.с.127 наявна квитанція про сплату ОСОБА_1 8000,00 грн. адвокату Бовшику М.Ю.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15.05.2019 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15.05.2019 у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 10.07. 2019.

Суддя-доповідач

Судді