Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 303/4364/16-ц

провадження № 61-21573св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 07 березня 2017 року у складі колегії суддів: Собослоя Г. Г., Фазикош Г. В., Бисаги Т. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 31 липня 2006 року між ним та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 33 750,00 дол. США на строк до 29 липня 2011 року.

ОСОБА_1 у порушення умов договору своїх зобов`язань перед банком належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 06 липня 2016 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 23 409,87 дол. США.

Ураховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 428,42 дол. США, що еквівалентно 283 881,95 грн, з яких: заборгованості за кредитом - 5 629,43 дол. США, заборгованості за процентами за користування кредитом - 3 639,52 дол. США, заборгованості за комісією за користування кредитом у розмірі 2 159,47 дол. США.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 вересня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користьПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 428 дол. США, що є еквівалентом 283 881,95 грн та 4 258 грн на відшкодування сплаченого судового збору.

Задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, виходив із того, що свої зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 06 липня 2016 року не виконав, що є підставою для стягнення з нього заборгованості за кредитним договором відповідно до наданого банком розрахунку, який відповідає вимогам закону та умовам договору.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 листопада 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішенняМукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 вересня 2016 року залишено без задоволення.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 07 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 вересня 2016 року скасовано.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволеночастково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за процентами у розмірі 3 639,52 дол. США, що становить 90 405,68 грн.

Урешті позову відмовлено.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк», виходив із того, що ОСОБА_1 здійснив останній платіж 18 січня 2012 року, а банк звернувся до суду з позовом 21 липня 2016 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, встановленого статтею 257 ЦК України. При цьому відповідач подав заяву про застосування спливу позовної давності (частина четверта статті 267 ЦК України), тому суд відмовив у стягненні заборгованості за кредитом і комісією.

Разом з тим суд вважав, що відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позивач має право на одержання процентів від суми позики, яка передбачена договором.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 -подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

ПАТ КБ «ПриватБанк» судові рішення не оскаржило.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу № 303/4364/16-ц з Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області.

У травні 2017 року справа надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справа передана з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу призначено судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом помилково не застосовано наслідки спливу позовної давності до позовної вимоги про стягнення процентів, оскільки останній платіж на погашення кредитної заборгованості здійснено 18 січня 2012 року, а банк звернувся до суду лише у липні 2016 року. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

31 липня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 33 750,00 дол. США на строк до 29 липня 2011 року.

ОСОБА_1 у порушення умов договору своїх зобов`язань перед банком належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором.

Згідно з розрахунком банку станом на 06 липня 2016 року утворилась заборгованість за кредитним договором від 31 липня 2006 року у розмірі 23 409,87 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом - 5 629,43 дол. США, заборгованість за процентами за користування кредитом - 3 639,52 дол. США, заборгованість за комісією за користування кредитом - 2 159,47 дол. США, пеня у розмірі 11 981,45 дол. США.

Проте ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути лише: заборгованість за кредитом - 5 629,43 дол. США, заборгованість за процентами за користування кредитом - 3 639,52 дол. США, заборгованість за комісією за користування кредитом - 2 159,47 дол. США, а всього 11 428,42 дол. США.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до статей 526, 1054, 1055 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа (кредитор) довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом апеляційної інстанції установлено факт заборгованості за кредитним договором і факт пропуску позивачем позовної давності, оскільки строк кредитного договору до 29 липня 2011 року, останній платіж відповідачем здійснено 18 січня 2012 року(а. с. 4-6), а позивач звернувся в суд із позовом 21 липня 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем у справі (а. с. 36).

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таких вимог заявлено не було.

Таким чином, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом та комісією, проте помилково стягнув з ОСОБА_1 проценти за користування кредитом поза межами строку дії кредитного договору та строку позовної давності.

Зазначене відповідає висновкам щодо застосування Великою Палатою Верховного Суду відповідних норм права, викладеним у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню в частині стягнення заборгованості за процентами за кредитним договором з ухваленням нового рішення в цій частині, в іншій частині судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 07 березня 2017 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами за кредитним договором скасувати.

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами за кредитним договором відмовити.

У решті рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 07 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк