П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Соломахи Л.І.

суддів Мальованого Ю.М., Санікової О.С.

за участю:

секретаря судового засідання Сергєєвої К.О.

преставника відповідача - адвоката Геєнко М.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 243/12987/18 за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Слов`янську Донецької області" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з апеляційною скаргою відповідача - Комунального закладу "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Слов`янську Донецької області" на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 травня 2019 року у складі судді Воронкова Д.В., -

В С Т А Н О В И В:

28 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунального закладу "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Слов`янську Донецької області" (далі КЗ "ЦСПРД в м. Слов`янську Донецької області") про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зазначала, що перебувала з відповідачем у трудових відносинах. 11 серпня 2018 року її звільнено за власним бажанням.

Посилаючись на те, що при звільненні їй не були виплачені усі суми, що належали до виплати, що рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15.11.2018 року у справі № 243/10022/18 з КЗ "ЦСПРД в м. Слов`янську Донецької області" на її користь стягнута заборгованість із заробітної плати у сумі 3 048,00 грн., яка їй була перерахована відповідачем на картковий рахунок 14 грудня 2018 року, просила стягнути з відповідача на її користь відповідно до статті 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12 серпня 2018 року по 14 листопада 2018 року за 67 робочих днів у сумі 15 002,64 грн. (223,92 грн. х 67 р.д.) (а.с. 1, а.с. 22).

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з КЗ "ЦСПРД в м. Слов`янську Донецької області" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12 серпня 2018 року по 14 листопада 2018 року в сумі 15 002,64 грн., з якої підлягають утриманню податки і обов`язкові платежі; судові витрати у сумі 3 500,00 грн. та судовий збір у сумі 704,80 грн. (а.с. 57-59).

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач в апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норму статті 117 КЗпП України, не врахував, що між сторонами був спір щодо належних ОСОБА_1 сум при звільненні. ОСОБА_1 у жовтні 2018 року зверталася до суду з позовом до КЗ "ЦСПРД в м. Слов`янську Донецької області" про стягнення заробітної плати. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області зазначений позов був задоволений у повному обсязі, на користь ОСОБА_1 було стягнуто 3 048,00 грн. (справа № 243/10022/18). Відповідач добровільно повністю виконав це рішення суду, що не заперечував представник позивача в судовому засіданні.

Частина 1 статті 117 КЗпП України однозначно встановлює, що працівникові підлягає виплаті його середній заробіток за весь час затримки лише у тому випадку, коли був відсутній спір про розмір належних працівникові сум при звільненні. У даному випадку такий спір був, про що свідчить вищезазначений позов ОСОБА_1 до КЗ "ЦСПРД в м. Слов`янську Донецької області" про стягнення заробітної плати та рішення суду, яким з КЗ "ЦСПРД в м. Слов`янську Донецької області" на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 3 048 грн., а тому відповідач не може нести відповідальність за статтею 117 КЗпП України. Висновок суду першої інстанції про те, що між сторонами був спір про право на виплату, а не про її розмір, є незаконним.

Суд першої інстанції неправильно оцінив докази, внаслідок чого дійшов незаконного висновку про задоволення позову (а.с. 64 - 65).

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Зазначає, що апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки між нею та відповідачем існував спір про право на отримання 3 048,00 грн. при її звільненні, то відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України у суду не було підстав для задоволення позову. Однак згідно з частиною 2 статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Як зазначено у правовій позиції Верховного суду у справі № 6-2912цс16, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум (а.с. 89).

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду 03 липня 2019 року не з`явилася. Судову повістку - повідомлення про розгляд справи 03 липня 2019 року отримала 29 червня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 91). У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Донецького апеляційного суду 24 червня 2019 року, позивач ОСОБА_1 просила розглянути справу без її участі (а.с. 89).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу 03 липня 2019 року у відсутність позивача ОСОБА_1 , явка якої у судове засідання обов`язковою не визнавалася, оскільки відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В судовому засіданні апеляційного суду 03 липня 2019 року представник відповідача - КЗ "ЦСПРД в м. Слов`янську Донецької області" - адвокат Геєнко М.Г., який діє на підставі ордеру серії АА № 115743 від 01.07.2019 року (а.с. 97), доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача - адвоката Геєнка М.Г., дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача - КЗ "ЦСПРД в м. Слов`янську Донецької області" задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебувала з відповідачем у трудових відносинах, з 30 жовтня 2015 року працювала у КЗ "ЦСПРД в м. Слов`янську Донецької області" черговою з режиму. 11 серпня 2018 року згідно з наказом № 30-к від 10.08.2018 року її звільнено на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача (а.с. 5).

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15.11.2018 року з КЗ "ЦСПРД в м. Слов`янську Донецької області" на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 3 048,00 грн. (а.с. 6 - 9), тобто цим судовим рішенням встановлено, що відповідач не провів з позивачем розрахунок в день звільнення. Розрахунок з позивачем проведено лише 14 грудня 2018 року, що підтверджується випискою по картковому рахунку (а.с. 11).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. З тексту рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15.11.2018 року встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені у повному обсязі. Крім того, аналізом тексту вказаного рішення встановлено, що між сторонами був наявний спір про право на виплату, а не про її розмір. Позивач має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12 серпня 2018 року по 14 грудня 2018 року в сумі 19 704,96 грн. Проте в межах заявлених нею позовних вимог на її користь стягненню підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12 серпня 2018 року по 14 листопада 2018 року в сумі 15 002,62 грн.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються статтями 116, 117 КЗпП України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці"установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Як зазначив Верховний Суд України в правовій позиції, яка викладена у постанові від 18.01.2017 року у справі № 6-2912цс16, після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

З матеріалів справи встановлено, що в день звільнення 11 серпня 2018 року розрахунок з позивачем проведений не був. Між позивачем та відповідачем був спір щодо права позивача на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення. Зазначений спір між сторонами був вирішений рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15.11.2018 року у справі № 243/10022/18, яке набрало законної сили 18 грудня 2018 року та згідно якого позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені повністю, з КЗ "ЦСПРД в м. Слов`янську Донецької області" на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по заробітній платі у сумі 3 048,00 грн. (така сума нею була заявлена і у позовній заяві (а.с. 6 - 9). Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зазначеним судовим рішенням підтверджується, що відповідач не провів з позивачем розрахунок в день звільнення.

Сторони визнають, що сума заборгованості, стягнута на користь позивача за рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15.11.2018 року у справі №243/10022/18, їй перерахована відповідачем на картковий рахунок за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів 14 грудня 2018 року. Зазначена обставина підтверджується і випискою Донецького обласного управління АТ "ОЩАДБАНК" по картковому рахунку ОСОБА_1 (а.с. 11).

Отже, суд першої інстанції правильно встановив, що повний розрахунок з позивачем, яка звільнена 11 серпня 2018 року, був проведений лише 14 грудня 2018 року, тобто через чотири місяці.

Враховуючи, що відповідачем не доведено відсутності його вини у невиплаті позивачу заробітної плати у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, тобто в день звільнення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для застосування до відповідача відповідальності, встановленої статтею 117 КЗпП України, та стягнення з нього середнього заробітку за час затримки розрахунку в межах заявлених позовних вимог за період з 12 серпня 2018 року по 14 листопада 2018 року у сумі 15 002,64 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що між сторонами був спір щодо права позивача на суми, що стягнуті на користь позивача рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15.11.2018 року у справі № 243/10022/18, не спростовують висновків суду, оскільки частиною другою статті 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Відповідно до абзацу другого пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" уразі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Отже, наявність спору щодо сум, належних позивачу при звільненні, не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме, статті 117 КЗпП України, а також про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, є необгрунтованими.

Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції відповідає встановленим у справі обставинам, судом дана вірна оцінка наданим сторонами доказам, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а рішення суду - без змін, підстави для зміни розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, відсутні. В апеляційній скарзі відповідач ці витрати не оспорює.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, пов`язані зі сплатою відповідачем судового збору у розмірі 1 057,21 грн. за подання апеляційної скарги (а.с. 63, а.с. 68).

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, а саме, судовий збір за подання апеляційної скарги, покладаються на відповідача.

Відповідно до пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України зазначена справа є малозначною, оскільки ціна позову у даній справі (15 002,64 грн.) не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року, в якому позивачем ОСОБА_1 була подана позовна заява.

Відповідно до статті 7 Закону України від 07.12.2017 року № 2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2018 року встановлено у розмірі 1 762 гривні.

Отже, відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України постанова апеляційного суду у цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача Комунального закладу "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Слов`янську Донецької області" - залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така, що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 04 липня 2019 року.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: Ю.М. Мальований

О.С. Санікова