ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/485/19 Справа № 202/7907/17 Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л.А. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

30 листопада 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ "Акцент-банк" про визнання кредитного договору недійсним. Просив визнати недійсним кредитний договір № АВН0СТ, укладений 05.07.2016 року між ним та ПАТ «Акцент-Банк» (а.с.2-5).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Акцент-Банк» задоволено. Визнано недійсним кредитний договір № АВН0СТ, укладений 05.07.2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ«Акцент-Банк». Стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 грн. (а.с.29).

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ "Акцент-Банк" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення суду та застосувати наслідки недійсності правочину згідно, ст. 216 та 1057-1 ЦК України (а.с.31-33).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі заяви позичальника №АВН0СТ від 05 липня 2016 року, яка була надіслана в електронному вигляді нібито-то від імені ОСОБА_1 , ПАТ «Акцент-Банк» надав позичальнику строковий кредит у сумі 21198 грн. на строк 12 місяців з 05 липня 2016 року по 05 липня 2017 року включно на придбання споживчих товарів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 5,99 %, що сплачуються щомісяця.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Акцент-банк» про визнання відсутніми договірних відносин, встановлено, що заява позичальника - ОСОБА_1 №АВН0СТ від 05 липня 2016 року подана через сайт відповідача (ПАТ "Акцент-Банк"), з використанням персональної інформації ОСОБА_1 , а саме його паспортних даних та ідентифікаційного коду. При цьому, як вбачається з матеріалів, наданих представником відповідача, в результаті перевірки встановлено, що при оформленні кредиту використано в якості фінансового - номер мобільного телефону, який не належить позивачу. З виписки по рахунку клієнта № НОМЕР_1 від 22 лютого 2017 року, 05 липня 2016 року на рахунок ОСОБА_1 начислено 20000 грн. З фотознімків, які були здійснені із камер спостережень банкоматів по проспекту К. Маркса, 52 в м. Дніпрі, в момент здійснення 05 липня 2016 року операцій за карткою «ПриватБанк» № НОМЕР_2 встановлено, що 05 липня 2016 року невідомі особи декілька разів здійснили зняття грошових коштів загальним розміром 20000 грн. за допомогою картки позивача з використанням ПІН-коду. Таким чином, досліджені докази по справі свідчать, що позивач заяву № АВН0СТ на отримання кредиту не подавав, і як наслідок не надавав своєї згоди на укладення кредитного договору між ним та ПАТ «Акцент-банк». Крім того, встановлено, що кредитні гроші у загальній сумі 20000 грн. не знімалися ОСОБА_1 (а.с. 9-10). Рішення суду набрало законної сили та не оскаржувалося в апеляційному порядку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, керуючись ч.1, 3 ст. 203, 215 ЦК України, виходив із того, що ОСОБА_1 не мав волевиявлення на укладання кредитного договору №АВН0СТ від 05 липня 2016 року, кредитними коштами за цим договором не користувався.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками ( усиновителями), не може суперечити правам ат інтересам малолітніх чи неповнолітніх дітей. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2017 року, встановлено, що кредитні гроші у загальній сумі 20000 грн. не знімалися ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, в даному випадку не підлягає засовуванню наслідки недійсності правочину, оскільки гроші за спірним договором позивачу не були передані.

Доводи апеляційної скарги про не залучення судом першої інстанції, АТ КБ "ПриватБанк", як третьої особи, оскільки гроші переведено саме на карту цього Банку та необхідність встановлення хто саме повинен нести відповідальність, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки позивач звернувся з позовом про визнання недійсним кредитного договору з ПАТ "Акцент-Банк" №АВН0СТ від 05 липня 2016 року, рішенням Індустріального районного суду від 09 листопада 2017 року, встановлено, що спірний договір є недійсним. Предметом позову є кредитний договір, що укладений між позивачем та відповідачем, необхідності залучення ПАТ "КБ ПриватБанк" як третьої особи немає.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1,4 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 1057-1 ЦК України у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов`язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені ч. 1 ст. 216 цього Кодексу та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю.

Виходячи з зазначених вимог законодавства, саме на сторін покладено обов`язок надання доказів та заявлення вимог щодо предмету спору. Відповідачем в ході розгляду справи, заяви про застосування наслідків недійсності правочину до суду не подавалося та не заявлялося про її розгляді. З матеріалів справи вбачається, що ПАТ "Акцент-Банк" було відомо про розгляд зазначеної справи, оскільки, останній належним чином був повідомлений про розгляд справи, отримував судові повістки, що підтверджується повідомленням про вручення (а.с.15,19,24), проте, до суду не з`являвся та заперечень не надавав.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду та не впливають на правильність прийнятого рішення, оскільки суду не було надано інших доказів, на які апелянт посилається на підтвердження обставин, крім тих, на які суд послався в своєму рішенні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

В ході судового розгляду було встановлено, що позивач по справі після ухвалення рішення судом першої інстанції помер, що підтверджується актовим записом про смерть № 149 від 19 квітня 2018 року (а.с.57). Відповідно до наданих нотаріальних відомостей, з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених ст. 255 та 257 цього Кодексу. Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

З урахуванням зазначеного апеляційна скарга підлягає залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" - залишити без задоволення

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: