Справа № 461/1303/19 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/1426/19 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі :

головуючого судді - Копняк С.М.,

суддів - Ніткевича А.В., Савуляка Р.В.

секретар Юзефович Ю.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 25 лютого 2019 року, постановлену у складі головучого судді Стрельбицького В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, у якій просить відповідно до приписів статті 236 КЗпП України постановити рішення про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Заяву обґрунтовує тим, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27.04.2018 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 22.01.2019 року у справі № 461/605/18 визнано незаконним та скасовано накази ПАТ «Укрзалізниця» № 04 від 09.01.2018 року та № 14 від 25.01.2018 року, поновлено ОСОБА_1 на посаді директора регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» з 25.01.2018 року, рішення про поновлення та про виплату вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.01.2018 по 27.04.2018 року в розмірі 162 478, 89 грн.

Рішення суду про поновлення на роботі було виконано лише 08.02.2019 року. Враховуючи наведене, просив у порядку статті 236 КЗпП України стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» середній заробіток за час затримки виконання рішення суду з 25 січня 2018 року по 08 лютого 2019 року (видача наказу про поновлення на роботі) в розмірі 1 869 812 грн. 00 коп.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 25 лютого 2019 року відкрито проваження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Не погоджуючись з даною ухвалою відповідач АТ «Українська залізниця» оскаржив таку в апеляційному порядку. Вважає, що Галицьким районним судом м. Львова провадження відкрито з порушенням правил підсудності, оскільки предмет позову не стосується порушених трудових прав позивача, а направлений виключно на стягнення грошових коштів, які не передбачені жодними договірними відносинами. Враховуючи, що предметом позовних вимог у справі є невчасне виконання судового рішення у справі № 461/605/18, то відповідно до вимог ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням. Згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб місцезнаходженням АТ «Укрзалізниця» є м. Київ, вул. Тверська, 5, тому справа підсудна Печерському районному суду м. Києва, тобто за місцезнаходженням юридичної особи, яка має процесуальний статус відповідача.

Звертає увагу на те, що позивач у позовній заяві не обґрунтував, чому даний спір виник з трудових відносин і може бути розглянутий за зареєстрованим місцем проживання позивача. Також, відкриття провадження відбулось без оплати позивачем судового збору, виходячи з приписів постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16, де вказано, що така вимога не відноситься до пільгових вимог, за подачу яких п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», в редакції від 22.05.2015 року, яка набрала законної сили 1 вересня 2015 року, сплата судового збору не передбачена.

Разом з тим, позивач просить стягнути з АТ «Укрзалізниця» 1 869 812 грн. 00 коп., проте оскаржуваною ухвалою про відкриття провадження у справі постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного провадження з викликом сторін, що суперечить вимогам п.5 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, згідно якої в порядку спрощеного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Просить ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 25 лютого 2019 року скасувати у зв`язку з недотриманням правил підсудності, справу № 461/1303/19 направити до Печерського районного суду м. Києва.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи окрім направлення повідомлень, також і шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутності, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа територіально підсудна Галицьокому районному суду м. Львова.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27.04.2018 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 22.01.2019 року у справі № 461/605/18 визнано незаконним та скасовано накази ПАТ «Укрзалізниця» № 04 від 09.01.2018 року та № 14 від 25.01.2018 року, поновлено ОСОБА_1 на посаді директора регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» з 25.01.2018 року, рішення про поновлення та про виплату вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.01.2018 року по 27.04.2018 року в розмірі 162 478, 89 грн.

Звертаючись 22 лютого 2019 року з позовом до суду, ОСОБА_1 зазначав, що за час затримки виконання судового рішення, невчасно поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 26.01.2018 року по 27.04.2018 року в розмірі 162 478, 89 грн., на його користь має бути сплачено 1 869 812 грн.

Рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (стаття 235 КЗпП України).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися, чи пред`являтись до виконання у виконавчу службу.

Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

Таким чином, беззаперечною є та обставина, що позивач звернувся в суд за захистом порушеного права на працю, предметом спору у даній справі є стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, тобто даний спір виник з трудових правовідносин.

При цьому колегія суддів звертає увагу і на те, що за приписами статті 236 КЗпП України у разі затримки власника або уповноваженого ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Спір про поновлення на роботі був розглянутий Галицьким районним судом міста Львова.

Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що на спірні правовідносини поширюються положення п. 1 ст. 28 ЦПК України про підсудність за вибором позивача, оскільки спір виник з трудових правовідносин. А відтак, мотиви апеляційної скарги, що на спірні правовідносини поширюється загальне правило підсудності згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, є безпідставними.

За приписами п. 8 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності. Інші доводи апеляційної скарги порушення правил підсудності не стосуються, а по своїй суті зводяться до, на думку апелянта, допущених судом першої інстанції процесуальних порушень, перевірка яких під час розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження у справі згідно з положеннями статті 353 ЦПК України не належить до повноважень суду апеляційної інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції, відкривши провадження у даній справі дотримався норм процесуального закону, які регулюють питання підсудності справ.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновок суду про підсудність справи Галицькому районному суду міста Львова та відкриття провадження у справі.

Відповідно до приписів ч. 1 п. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за наслідками розгляду скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає. А відтак, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

У відповідності до вимог ст. 268 ч. 5 абз. 2 датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 20 червня 2019 року.Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» - залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 25 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 20 червня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Ніткевич А.В.

Савуляк Р.В.