Справа № 397/182/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.07.2019 року. Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді: Мирошниченка Д.В.,

за участю: секретаря судового засідання - Петренко Л.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Надьон О.С. ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Приватний нотаріус Олександрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Котляренко Юрій Іванович, Олександрівська районна державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати недійсним заповіт, посвідчений від імені ОСОБА_4 приватним нотаріусом Олександрівського районного нотаріального округу Котляренком Ю.І. від 05.08.2016 року за № 535.

В обгрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_4 Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме: земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 , площею 3,49 га, яка розташована на території Соснівської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 від 09.12.2003 року, зареєстрованим за № 101 та житловий будинок по АДРЕСА_1 . Олександрівською державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_4 , 10.11.2017 року заведена спадкова справа за номером у спадковому реєстрі - 219/2017. Він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але виявилося, що його мати за життя склала заповіт, яким все свої майно заповіла його сестрі ОСОБА_3 На його користь матір`ю також було складено заповіт, посвідчений секретарем Соснівської сільської ради від 15.02.2006 року за № 12, яким вона заповіла йому все своє майно. Але, після цього приватним нотаріусом Олександрівського районного нотаріального округу Котляренком Ю.І. було посвідчено заповіт від імені ОСОБА_4 , а саме заповіт від 05.08.2016 року за № 535.

ОСОБА_4 постійно хворіла та потребувала постійного стороннього догляду; перебувала на консультативному обліку у лікаря-психіатра Олександрівської ЦРЛ з діагнозом - судинна деменція. Відповідно до епікрізу, наданого Олександрівською ЦРЛ, у період з 23.09.2015 року по 07.10.2015 року ОСОБА_4 перебувала на лікуванні в Олександрівській ЦРЛ, де їй поставлено діагноз: дисциркуляторна енцефалопатія ІІ-ІІІ ст. змішаного генезису (гіпертонічна, атеросклеротична), виражений вестибулопатичний синдром. Було встановлено також зниження пам`яті на поточні події. Таким чином, вона не могла усвідомлювати правильність та наслідки своїх дій. Заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Олександрівського районного нотаріального округу Котляренком Ю.І. від 05.08.2016 року за № 535, складений особою, яка через власний стійкий розлад здоров`я, психічний та емоційний стан не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, він порушує його права як спадкоємця першої черги на все спадкове майно, так як він є сином спадкодавця, а тому, вважає, що оспорюваний заповіт повинен бути визнаний недійсним.

Дана цивільна справа перебувала у провадженні судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_6

28.08.2018 року провадження у даній справі зупинено у зв`язку з призначенням посмертної судово-психіатричної експертизи (т. 1 а.с. 167-169).

01.11.2018 року відносно судді ОСОБА_6 Олександрівським районним судом Кіровоградської області винесено наказ № 55-к, згідно якого ОСОБА_6 увільнено від виконання обов`язків судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області у зв?язку із укладенням ним контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу строком на 2 роки з 02.11.2018 року (т. 1 а.с. 172).

Розпорядженням керівника апарату Олександрівського районного суду Кіровоградської області № 151 від 06.11.2018 року проведено повторний автоматичний розподіл даної справи та визначено головуючим суддю Отян О.В. (т. 1 а.с. 173).

Ухвалою від 14.11.2018 року відновлено провадження та прийнято до провадження судді Отян О.В. зі стадії підготовчого засідання, а провадження зупинено у зв`язку з призначенням посмертної судово-психіатричної експертизи (т. 1 а.с. 175).

26.12.2018 року рішенням Вищої Ради Правосуддя № 4017/0/15-18 суддю ОСОБА_7 звільнено з посади судді на підставі заяви про відставку (т. 1 а.с. 181).

Розпорядженням керівника апарату Олександрівського районного суду Кіровоградської області № 84 від 04.01.2019 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи та визначено головуючим суддю Мирошниченка Д.В. (т. 1 а.с. 182).

Ухвалою від 08.01.2019 року провадження у даній справі відновлено та прийнято до провадження судді Мирошниченка Д.В., а провадження зупинено до надходження висновків судово-психіатричної експертизи (т. 1 а.с. 184).

Ухвалою від 11.01.2019 року поновлено провадження у даній справі та призначено до підготовчого судового засідання (т. 1 а.с. 189-190).

Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 22.04.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (т. 1 а.с. 234-235).

Відповідачем подано відзив на позов в якому вона позовні вимоги не визнала та просила відмовити у позові. Вважає, що вимоги позивача є не обґрунтованими та такими, що невідповідають дійсності (т. 1 а.с. 50-52).

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити на підставі обставин, викладених в позовній заяві.

Представник позивача у судовому засіданні пояснила, що мати позивача хворіла, перебувала на обліку у лікаря-психіатра Олександрівської ЦРЛ, що підтверджується відповідними документами. Тому, під час складання заповіту на користь відповідача 05.08.2016 року, через розлад здоров`я, психічний та емоційний стан, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Також зазначила, що матір`ю позивача у 2006 році було складено заповіт, яким вона все своє майно заповіла позивачу ОСОБА_1 , а вже оспорюваним заповітом, заповіла все своє майно відповідачу. Вважає, що вказаним заповітом права позивача були порушені. Вищевикладене підтверджується висновком судово-психіатричної експертизи, призначеної під час судового розгляду. Вказана експертиза проведена відповідно до норм чинного законодавства, кваліфікованими та належними експертами.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що 23 липня 2016 року вона забрала матір ОСОБА_4 з будинку для пристарілих людей додому, оскільки остання прохала, щоб її забрали додому, а вона перепише заповіт на неї. На протязі двох неділь мати склала заповіт на її користь. На момент складання заповіту її не було дома, оскільки вона поїхала до м. Києва, щоб звільнитися з роботи для того, щоб доглядати за матір`ю. До нотаріуса разом із ОСОБА_4 їздила її донька ОСОБА_8 , її чоловік ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Після оформлення заповіту ОСОБА_4 прожила у неї більше року, а потім померла. Всі витрати по похованню вона взяла на себе. На протязі останнього року мати хворіла гіпертонією та не виявляла жодних ознак психічного розладу, постійно була спокійна, не кричала.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала. Пояснила, що мати позивача за життя заповіла все майно відповідачу. За період хвороби матері відповідач здійснювала за нею догляд. У цей же період нею було складено заповіт, який не має підстав вважати недійсним, оскільки заповідач усвідомлювала значення своїх дій та керувала ними, а докази того, що на момент підписання заповіту ОСОБА_4 не могла керувати своїми діями та усвідомлювати їх - відсутні.

Також зазначила, що висновок експерта проводився посмертно та проводився по записах з медичних карток. Згідно показів свідків, які надавались у попередніх судових засіданнях, показів позивача та відповідача, у матері сторін був просто старечий період, людина не могла вільно за собою доглядати, погано ходила, але це не є ознаками психічної хвороби. У даному випадку права позивача не порушені, а тому, підстав для задоволення позову не має.

Представник третьої особи Олександрівської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не з?явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечила (т. 1 а.с. 212, 223, 239, т. 2 а.с. 5).

Третя особа приватний нотаріус Олександрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Котляренко Ю.І. у судовому засіданні пояснив, що зранку 05.08.2016 року до нього звернулися молоді люди, щоб оформити заповіт. Вони повідомили, що бабуся ОСОБА_4 хоче оформити заповіт на свою доньку. Спочатку вони прохали його, щоб він приїхав до них додому, але у нього на той час не було змоги виїхати до них і він пояснив, якщо вони можуть, то нехай везуть до нотаріальної контори і він у своїй нотаріальній конторі посвідчить заповіт. Коли привезли ОСОБА_4 до контори він вийшов на вулицю подивився, що бабусі було важко підніматися до нього в кабінет, тому він поспілкувався з нею в автомобілі, у її стані він ніяких психологічних розладів не помітив та у подальшому, у своєму кабінеті склав заповіт. Потім повернувся, прочитав зміст заповіту та роз`яснив права заповідача, в якому вона особисто поставила свій підпис. Бабуся пояснила, що складає заповіт на свою доньку, розмовляла повільно та була спокійна.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що працює лікарем-психіатром Олександрівської ЦРЛ. Позивач ОСОБА_1 звертався до нього вказуючи на те, що його мати в останні місяці змінилася у поведінці, змінився її стан, почувалася гірше, неадекватно себе поводила. Власним транспортом позивача вони їздили до будинку де проживала ОСОБА_4 при огляді якої остання дійсно поводила себе не адекватно. Ним було встановлено діагноз судинна дименція, призначено лікування, постановлено особу на облік. Приблизно через рік звернулася донька ОСОБА_3 для того, щоб він видав довідку для отримання пенсії.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що з грудня 2011 року по 2016 рік вона працювала листоношею у с.Соснівка. Пенсію ОСОБА_4 вона видавала тільки в присутності рідних, оскільки остання була неадекватна та не усвідомлювала своїх дій. У 2016 році ОСОБА_4 не впізнавала нікого та постійно запитувала хто це. При яких обставинах був складений заповіт їй не відомо.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що являється дружиною позивача, про заповіт дізналася зі слів чоловіка. ОСОБА_4 проживала разом з ними та з 2012 - 2013 року у неї почала змінюватися поведінка, змінився її стан, почувалася гірше, неадекватно себе поводила. Коли стан ОСОБА_4 погіршився позивач поставив її на облік та помістив до пансіонату.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що являється сусідкою позивача та відповідача. Померлу ОСОБА_4 знає дуже давно, вона постійно з нею спілкувалась поки не зникла, як виявилось пізніше, її помістили до пансіонату для пристарілих людей. Незадовго до цього вона приходила до неї та просила їсти тільки говорила, щоб донька не знала. На її думку ніяких психічних розладів у неї не було.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що проживає неподалік біля будинку пристарілих людей. З відповідачем певний час перебувала на заробітках у м. Києві, а в с. Соснівка проживають її родичі, які повідомили, що ОСОБА_4 перебуває у пансіонаті для пристарілих людей, який знаходиться біля неї. Приблизно в липні 2016 року вона вирішила відвідати ОСОБА_4 , при спілкуванні з нею вона поводилась адекватно, розмовляла та запитала чому не приходить ОСОБА_1. Про заповіт їй нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона за проханням відповідача на протязі 2-х неділь доглядала ОСОБА_4 доки відповідач їздила звільнятися з роботи у м. Києві. Після пансіонату ОСОБА_4 була дуже слабкою та погано їла, але поводилась адекватно. Потім її стан покращився. Заповіт ОСОБА_4 писала у її присутності, оскільки відповідача на той час не було вдома. За бажанням ОСОБА_4 вони зібрались разом з чоловіком та донькою відповідача та поїхали до нотаріальної контори. Приїхавши на місце до них вийшов нотаріус, сів до машини де знаходилась ОСОБА_4 , він їй задав питання на які вона відповіла, зокрема стосовно того, що бажає переписати заповіт на того хто її догляне до смерті та у подальшому підписала заповіт.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що вона працює директором будинку пристарілих людей. ОСОБА_4 з травня 2016 року по липень 2016 року проживала у їхньому закладі. За бабусею необхідний був постійний догляд, вона немогла сама їсти, її годували з ложечки, не пересувалась самостійно, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Позивач постійно відвідував ОСОБА_4 та доплачував закладу згідно договору за перебування її у пансіонаті.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона являється донькою відповідача та онукою померлої ОСОБА_4 Вона приїхала до своїх батьків, де бабуся вже проживала у їх будинку. Мати ОСОБА_3 доглядала бабусю, тому остання бажала скласти заповіт на відповідача. З її ініціативи вони домовились з нотаріусом та разом з батьком ОСОБА_9 та тіткою ОСОБА_10 поїхали до нотаріальної контори, де вийшов нотаріус, сів до машини, задавав ОСОБА_4 питання, на які вона відповідала та підписала заповіт на відповідача. Бабуся перебувала у адекватному стані та розуміла значення своїх дій.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що вона являється сусідкою відповідача з 1998 року. Вона постійно спілкувалася з ОСОБА_4 до поміщення її в пансіонат, остання перебувала у адекватному стані та розуміла значення своїх слів. Після того, як відповідач забрала ОСОБА_4 додому вона просила, щоб та ніколи більше нездавала до будинку пристарілих та оскільки вона її доглядає то вона перепише заповіт на неї. Одного разу, вийшовши з будинку, вона побачила, що ОСОБА_4 разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 десь зібрались. Підійшовши до них, вони повідомили, що їдуть до нотаріуса, оскільки ОСОБА_4 захотіла переписати заповіт на ОСОБА_3 .

Суд, заслухавши сторін, їх представників, третю особу та свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 9).

ОСОБА_4 була матір`ю позивача ОСОБА_1 , що підтверджується його паспортом та свідоцтвом про народження (т. 1 а.с. 5-6, 8).

Згідно довідки Соснівської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала в АДРЕСА_1 з 23 липня 2016 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 34).

ОСОБА_4 належала земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_1 , площею 3,49 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Соснівської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 101 від 09.12.2003 року (т. 1 а.с. 15).

Згідно довідки Соснівської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, за ОСОБА_4 рахувалася земельна ділянка розміром 0,62 га за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 33).

Згідно витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , Олександрівською районною державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 219/2017 (номер у спадковому реєстрі 61539118) від 10.11.2017 року (т. 1 а.с. 12).

Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти / спадкові договори), від імені ОСОБА_4 Соснівською сільською радою Олександрівського району Кіровоградської області 15.02.2006 року посвідчено заповіт за № 12 (номер у спадковому реєстрі 43560581), який є чинним та Приватним нотаріусом Котляренком Ю.І. , 05.08.2016 року, посвідчено заповіт № 535 (номер у спадковому реєстрі 59325851, який є чинним (т. 1 а.с. 10-11).

Відповідно до дублікату заповіту, посвідченого посадовою особою Соснівської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області 15.02.2006 року за № 12, ОСОБА_4 , діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи добровільно, без будь-якого примусу, як фізичного так і морального, розуміючи значення своїх дій, на випадок її смерті, все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те що буде належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 14).

Відповідно до заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Олександрівського нотаріального округу Кіровоградської області Котляренком Ю.І. 05.08.2016 року за № 55, ОСОБА_4 , перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій, діючи добровільно, за відсутності будь-якого примусу як фізичного, так і психічного, не страждаючи на захворювання, що перешкоджають усвідомленню суті цього правочину не обмежена у встановленому законом порядку у праві укладати правочин , на випадок її смерті, все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те що буде належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 13).

Олександрівською районною державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведена спадкова справа за № 219/2017 року на підставі заяви про прийняття спадщини від ОСОБА_1 (а.с. 117).

З матеріалів спадкової справи № 219/2017 від 10.11.2017 року, заведеної після смерті ОСОБА_4 вбачається, що із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся ОСОБА_4 , з заявою про прийняття спадщини за законом звернулася ОСОБА_3 , яка є донькою спадкодавця. Також з матеріалів спадкової справи встановлено, що Соснівською сільською радою Олександрівського району Кіровоградської області від імені ОСОБА_4 посвідчено заповіт за № 12 від 15.02.2006 року, який є чинним та Приватним нотаріусом Олександрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Котляренком Ю.І. від імені ОСОБА_4 посвідчено заповіт за № 535 від 05.08.2016 року, який також є чинним (т. 1 а.с. 116-134).

З викладеного встановлено, що ОСОБА_4 заповіла все своє майно (згідно першого заповіту) своєму сину ОСОБА_1 та доньці ОСОБА_3 , яка також зверталася із заявою про прийняття спадщини після смерті матері за законом.

Тобто, останній заповіт на ім?я відповідача ОСОБА_3 , у відповідності до ч. 3 ст. 1254 ЦК України, скасував попередній заповіт, складений на ім?я позивача ОСОБА_1 .

За повідомленням Центральної районної лікарні Олександрівського району Кіровоградської області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька с. Соснівка, з 2010 року по 19.10.2017 року знаходилася на диспансерному обліку у сімейного лікаря-терапевта у зв`язку з ішемічною хворобою серця: атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ст. середньої тяжкості, серцева недостатність І ст. ф.кл.2. У період з 2010 року по 19.10.2017 року перебувала на диспансерному обліку у лікаря - психіатра ЦРЛ (т. 1 а.с. 16).

Згідно довідки Поліклінічного відділення Центральної районної лікарні Олександрівського району Кіровоградської області, ОСОБА_4 з 10.02.2016 року перебувала на консультативному обліку у лікаря психіатра Олександрівської ЦРЛ з діагнозом судинна деменція (т. 1 а.с. 17).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 323 від 19.10.2017 року, ОСОБА_4 померла від хронічної серцевої неостаточності, ішемічна хвороба серця (т. 1 а.с. 18).

Згідно амбулаторної карти ОСОБА_4 , остання зверталася до лікаря та їй був встановлений діагноз - дисцикуляторна енцифалопатія ІІ-ІІІ ст. змішаного генезису (гіпертонічна, атеросклеротична), виражений вестибулопатичний синдром, направлено на ЛКК (т. 1 а.с. 19-27).

Згідно рішення ЛКК, ОСОБА_4 встановлено діагноз судинна деменція (гіпертонічна атеросклеротична) виражений вестибулопатичний синдром (т. 1 а.с. 25).

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 465 від 11.12.2018 року, під час підписання та посвідчення заповіту 05.08.2016 року ОСОБА_4 страждала ДЕ ІІ-ІІІ ст. і виявляла ознаки хронічного захворювання у формі деменці (недоумства), тому 05.08.2016 року ОСОБА_4 за своїм психічним станом не могла розуміти значення своїх дій і розумно керувати ними (т. 1 а.с. 186-189).

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України, лише у випадках відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини.

Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Згідно ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Статтею 1251 ЦК України передбачено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

За змістом ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Відповідно до роз?яснень, викладених у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини. Право на пред`явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача.

Згідно ч.ч.1-5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Тобто вчиняючи правочин, фізична особа повинна усвідомлювати значення своїх дій та мати можливість керувати ними.

Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнано судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї права або інтереси порушені.

У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз?яснено, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК України, суд, за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12, висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити насамперед на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним за вказаної підстави може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Позивач та відповідач, як рідні син і донька спадкодавця, згідно ст. 1223, ч. 4 ст. 1257, ст. 1261 ЦК України, п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», за умови відсутності заповіту чи визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, одержали б право на спадкування за законом у першій черзі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання недійсним заповіту від 05.08.2016 року підлягають задоволенню, оскільки на той момент ОСОБА_4 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Викладене підтверджується поясненнями свідків, висновком експертизи та іншими матеріалами справи.

Так, згідно пояснень свідка ОСОБА_11 та медичної документації, яка міститься в матеріалах справи, достовірно встановлено, що ОСОБА_4 на момент підписання заповіту знаходилася на консультативному обліку у лікаря-психіатра з діагнозом: страждала ДЕ ІІ-ІІІ ст. і виявляла ознаки хронічного захворювання у формі деменці (недоумства).

Отже, можна стверджувати, що станом на 05.08.2016 року ОСОБА_4 за своїм психічним станом не могла розуміти значення своїх дій і розумно керувати ними належним чином.

Зазначене підтверджується також поясненнями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_17 , які повідомили, що у 2016 році ОСОБА_4 перебувала у неадекватному стані, нікого не впізнавала.

Також, вказані факти узгоджуються з висновком судово-психіатричної експертизи, яка була проведена (щодо стану ОСОБА_4 на 05.08.2016 року) на підставі вищезазначених поясненнях свідків та матеріалів справи, у тому числі медичної документації.

Вказаний висновок відповідачем та її представником не оспорювався, клопотання про призначення повторної, додаткової, комплексної або комісійної експертизи, а також при виклик у судове засідання експертів, які проводили експертизу для надання пояснень стосовно їх висновку, не надавалися, тобто відповідач фактично погодилася із зазначеним вище висновком.

Інших належних доказів щодо перебування ОСОБА_4 у здоровому глузді станом на 05.08.2016 року (що вона усвідомлювала значення дій та могла керувати ними), сторона відповідача суду не надали, а показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_18 суд не приймає до уваги, оскільки вони не узгоджуються із показаннями інших свідків, у тому числі показаннями лікаря-психіатра, на обліку якого знаходилася ОСОБА_4 , медичною документацією, яка міститься в матеріалах справи і, насамперед, із вказаним вище висновком експертизи, який стороною відповідача не оспорювався.

Суд не приймає до уваги пояснення третьої особи - приватного нотаріуса Котляренка Ю.І., який посвідчував заповіт від 05.08.2016 року, про те, що ОСОБА_4 на той момент перебувала у здоровому глузді.

Так, відповідно до ст. 44 Закону України «Про нотаріат», під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом громадянина України або іншими документами, передбаченими статтею 43 цього Закону, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними.

Відповідно до Глави 4 Розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених ст. 43 Закону України «Про нотаріат», що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз?яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз?яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії.

Приватний нотаріус Котляренко Ю.І., який посвідчував оспорюваний правочин від 05.08.2016 року у судовому засідання не надав будь-яких доказів, що він належним чином, у порядку, передбаченому зазначеними вище нормами, встановлював дієздатність заповідача, враховуючи, що на той час ОСОБА_4 перебувала вже на обліку у лікаря-психіатра (довідка про те, що ОСОБА_4 не страждає на психічний розлад не надавалася та нотаріусом не вимагалася).

При цьому, приватний нотаріус пояснив, що складався заповіт не у присутності заповідача і їй він оголошувався, оскільки остання не могла змоги його прочитати, однак у самому заповіті вказано, що заповіт прочитано особисто ОСОБА_4 , тобто зміст заповіту суперечить поясненням наданими суду третьою особою - приватним нотаріусом.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 264-265, 354-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Приватний нотаріус Олександрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Котляренко Юрій Іванович, Олександрівська районна державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним заповіт від імені ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Олександрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Котляренком Юрієм Івановичем від 05.08.2016 року за № 535.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійок.

На рішення суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції від 3 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Олександрівський районний суд Кіровоградської області).

Повний текст рішення виготовлено 10.07.2019 року.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп - НОМЕР_5 .

Представник позивача: Надьон Олена Станіславівна , місце знаходження: 27300, Кіровоградська область, смт. Олександрівка, вул. Незалежності України, 63, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю КР № 000085 від 26.01.2017 року, ордер серія КР № 95522 від 21.12.2017 року.

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , рнокпп - НОМЕР_6 .

Представник відповідача: Урсаленко Катерина Олександрівна , місце знаходження: Кіровоградська область, м. Знам?янка, вул . Г.Крут, 9, ордер серія КР № 97375, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 8 від 21.06.2013 року.

Третя особа: Приватний нотаріус Олександрівського районного округу Котляренко Юрій Іванович, місце знаходження: 27300, Кіровоградська область , смт. Олександрівка, вул. Садова, 28.

Третя особа: Олександрівська районна державна нотаріальна контора, місце знаходження: 27300, Кіровоградська область, смт. Олександрівка, вул. Суворова, 1, код ЄДРПОУ - 02884598.

Суддя: (підпис)

Копія вірна:

Рішення набуло законної сили "_____"___________________ року.

Суддя Олександрівського районного суду

Кіровоградської області Д.В. Мирошниченко