Справа № 753/891/17 Головуючий 1 інстанція- Колесник О.М.
Провадження № 22-ц/824/8897/2019 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 липня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Мережко М.В., Фінагеєва В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 19 березня 2019 року у справі запозовом ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві, Головного територіального управління юстиції у м.Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 16 листопада 2016 року визнано неправомірною бездіяльність начальника Дарницького районного відділу ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві Зайця А.М. по контролю за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішення суду державним виконавцем по виконанню виконавчого листа № 753/12204/14, виданого 23 вересня 2015 року Дарницьким районним судом м.Києва про виселення з квартири. Неправомірна бездіяльність начальника районного відділу ДВС м.Києва Зайця А.М. щодо невиконання рішення суду завдала позивачу моральну шкоду, яка полягає у значних душевних стражданнях, які виражені в тому, що його звичайний ритм життя змінився, протягом тривалого часу не виконувалось рішення суду, він змушений протягом тривалого часу стояти у чергах у виконавчій службі, звертатися до адвокатів, витрачати свій час і нерви, звертатися до суду, оскільки він не міг розпорядитися та користуватися своєю власністю. Від порушення його прав він перенервував, переніс стрес, у нього піднявся тиск та боліло серце, погіршився стан здоров`я і він вимушений був звертатись до лікарів. Завдану моральну шкоди оцінив у розмірі 115200 грн., яку просив стягнути на його користь.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 19 березня 2019 року позов задоволено частково, стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. В решті позову відмовлено, вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції, стягнувши на його користь 115200 грн.

- 2 -

моральної шкоди, посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права. Скарга мотивована тим, що стягуючи 5000 грн. моральної шкоди, суд не обгрунтував такий розмір, який не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості, принижує його гідність та є образливим. Суд не вказав чому не прийняв до уваги його розрахунок розміру компенсації моральної шкоди. Окрім того, визначений судом розмір шкоди не спонукатиме виконавчу службу вчиняти свої дії. Вважає, що суд не прийняв до уваги вимоги Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ в аналогічних справах щодо справедливої сатисфакції, зокрема у справах «Іванов проти України» і «Ромашов проти України», чим порушив ст.6 Конвенції щодо критерію справедливості суду, ст.13 Конвенції щодо права на ефективний засіб юридичного захисту та ст.41 Конвенції щодо справедливої сатисфакції, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідачі Дарницький РВ ДВС м.Києва, ГТУЮ у м.Києві, Державна казначейська служба України, які отримали копію апеляційної скарги, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових відправлень, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 112500 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що із 15 жовтня 2015 року в провадженні Дарницького районного відділу ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 753/12204/14, виданого 23 вересня 2015 року Дарницьким районним судом м.Києва про виселення із квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2

- 3 -

Тривале невиконання рішення суду щодо виселення стало підставою для неодноразових звернень позивача до начальника ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва з приводу здійснення ним контролю за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішення, що входить до кола його посадових обов`язків як керівника згідно ч.1 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження», які залишились без реагування.

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 16 листопада 2016 року за скаргою позивача визнано неправомірною бездіяльність начальника Дарницького районного відділу ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві Зайця А.М. по контролю за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішення суду державним виконавцем по виконанню виконавчого листа № 753/12204/14, виданого 23 вересня 2015 року Дарницьким районним судом м.Києва про виселення ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_1 .

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що тривале невиконання державним виконавцем судового рішення та відсутність контролю з боку керівника виконавчої служби спричинили позивачу душевні страждання, він був змушений витрачати час на звернення до органів виконавчої служби та до суду, щоб довести порушення своїх прав.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 56 Конституції Українипроголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст.1167 ЦК України, відповідно до ч.1 якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті, яка серед іншого передбачає відшкодування моральної шкоди незалежно від вини органу державної влади в тому числі у випадках, встановлених законом (п.3 ч.2 ст.1167 ЦК).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст.ст.1173 та 1174 ЦК України відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, чи посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, незалежно від вини цих органів чи цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

При цьому, з урахуванням положень п.10 ч.2 ст.16, ст.ст.21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами, відшкодовується державою лише у

- 4 -

випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Згідно наведених норм (ст.ст.1173, 1174 ЦК) вина не входить до складу цивільного правопорушення і не підлягає доведенню.

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про державну виконавчу службу» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

З огляду на вимоги закону та встановлені по справі обставини, суд прийшов до вірних висновків про наявність передбачених законом підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу у зв`язку із невиконанням судового рішення, ухваленого на його користь.

Проте, колегія суддів не може погодитися із стягнутим судом розміром відшкодування, який не відповідає обставинам справи.

Визначаючи грошову компенсацію за нанесені позивачу моральні страждання у розмірі 5000 грн., суд в достатній мірі не врахував, що рішення суду про виселення ОСОБА_2 не знаходить свого виконання більш як 4 роки, оскільки із 15 жовтня 2015 року перебуває на примусовому виконанні у Дарницькому районному відділу ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві. Даний строк є значним і відповідачі під час розгляду справи не надали суду належних, допустимих та достатніх доказів у розумінні ст.77-80 ЦПК України про те, що таке тривале невиконня рішення пов`язане не з їх бездіяльністю, а з об`єктивними причинами. Це по-перше.

По-друге, суд не звернув уваги, що рішенням суду ОСОБА_2 виселено із квартири АДРЕСА_1 , де мешкає позивач. Тривале, більше чотирьох років невиконання цього рішення свідчить про істотну глибину моральних страждань позивача, який мешкає в квартирі з особою, яку рішенням суду виселено, і яка не має законних підстав користуватися цим житлом.

По-третє, суд не дав належної цінки тому факту, що на протязі всього часу виконання рішення суду із жовтня 2015 року позивач зазнає незручностей та дискомфорту, пов`язаних із проживання в одній квартирі з ОСОБА_2 . При цьому суд не врахував неприязні відносини, які склалися між позивачем та його донькою ОСОБА_2 , та наявність тривалого спору між ними.

По-четверте, суд залишив поза увагою доводи позивача про те, що на протязі цього часу він неодноразово звертався до начальника ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва з приводу здійснення ним контролю за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішення, що входить до кола його посадових обов`язків як керівника, які залишились без реагування. Він змушений витрачати час на відвідування виконавчої служби, звертатися за правовою допомогою до адвокатів та до суду, що у свою чергу свідчить про необхідність докладання ним додаткових зусиль для організації свого життя.

По-п`яте, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. А відтак тривале та безпідставне невиконання державною виконавчою службою судового рішення свідчить про порушення прав позивача, передбачених ч.1 ст.6 Конвенції, якусуд першої інстанції мав застосувати при розгляді справи як джерело права, на що прямо вказуєст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

По-шосте, суд не врахував, що позивач звернувся на захист свого права власності, тобто одного з фундаментальних прав особи, гарантованих йому як Конституцією України так і ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,

- 5 -

яка є частиною національного законодавства, і на необхідність дотримання якого неодноразово звертав увагу у своїх рішеннях ЄСПЛ.

Окрім того, ухвалюючи рішення, суд не керувався приниципом верховенства права, закріпленим у ч.1 ст.8 Конституції України та п.1 ч.3 ст.2 ЦПК України.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині розміру відшкодування моральної шкоди підлягає зміні.

Визначаючи розмір відшкодування на користь позивача, колегія суддів керується наступним.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч.1). Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (ч.2). Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3).

З огляду на вимоги закону та наведені вище обставини справи, враховуючи характер порушень з боку виконавчої служби, глибину душевних страждань позивача, пов`язаних із тривалим невиконанням судового рішення, обмеження його у можливості реалізації своїх звичок в повсякденному житті, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, зокрема неможливість належного користування квартирою, в якій проживає виселена за рішенням суду особа, і як наслідок порушення його права власності, необхідності вжиття позивачем заходів для додаткової організації свого життя та побуту, в тому числі пов`язаного із захистом свої прав у державній виконавчій службі, керуючись вимогами розумності і справедливості, колегія суддів визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 35000 грн.

Колегія суддів вважає, що такий розмір є співмірним і відповідає завданим позивачем моральним стражданням.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди у розмірі 112500 грн. необгрунтовані. Посилаючись на це, позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів у розумінні ст.77-80 ЦПК України, які б підтверджували факт заподіяння моральної шкоди у вказаному розмірі, який на думку колегії суддів є недоведеним та неспівмірним із обставинами справи. При цьому колегія суддів відхиляє, як необгрунтований здійснений позивачем розрахунок моральної шкоди за методикою, вказаною у посібнику професора ОСОБА_3 , оскільки застосована формула включає багато складових, зокрема ступінь вини заподіювача моральної шкоди та постраждалого, коефіцієнт індивідуальних особливостей, коефіцієнт врахування обставин, що заслуговують на увагу, та коефіцієнт майнового стану заподіювача шкоди тощо, розмір

- 6 -

яких вказаний позивачем довільно і з яким колегія суддів не погоджується.

Посилання скаржника на необхідність при визначенні розміру моральної шкоди виходити із розміру справедливої сатисфакції, яку визначає ЄСПЛ у своїх рішеннях при встановленні порушення державами Конвенції, безпідставні.

В даному випадку позивач помилково ототожнює поняття моральної шкоди та поняття справедливої сатисфакції, які за своїм правовим змістом є різними. Зокрема, поняття справедливої сатисфакції міститься у ст.41 розділу ІІ Конвенції, який врегульовує питання організації і діяльності ЄСПЛ, тобто є його внутрішньою процедурною нормою. При цьому колегія суддів виходить з того, що поняття справедливої сатисфакції, вжите у ст.41 Кнвенції є значно ширшим, ніж поняття моральної шкоди, вжите у законодавстві України.

Це ж стосується посилань у скарзі на неврахування судом практики ЄСПЛ в аналогічних справах щодо справедливої сатисфакції, зокрема у справах «Іванов проти України» і «Ромашов проти України», оскільки як вище вказувалося справедлива сатисфакція не тотожна моральній шкоді.

Колегія суддів відхиляє як необгрунтовані доводи скарги про те, що визначений позивачем розмір моральної шкоди у сумі 112500 грн. має спонукати виконавчу службу належно вчиняти свої дії. В даному випадку відповідно до національного законодавства України, наведеного судом вище, метою відшкодування моральної шкоди є компенсація у грошовому виразі потерпілій особі завданих їй фізичних чи душевних страждань, яких особа зазнала внаслідок порушення її прав. Метою відшкодування моральної шкоди не є спонукання державного органу чи його посадової особи до виконання свої функцій, як помилково вважає позивач. Для цього чинним законодавством встановлені інші правові мехінізми та способи захисту прав стягувача у виконавчому провадженні.

Решта доводів апеляційної скарги враховані судом при зміні рішення.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 19 березня 2019 року в частині розміру відшкодування моральної шкоди змінити, стягнувши на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України на відшкодування моральної шкоди 35000 гривень шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду м.Києва від 19 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: