Справа № 509/4673/19
29 жовтня 2019 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Козирського Є.С.,
при секретарі - Мочернюк В.В..,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою шляхом визначення особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
28 серпня 2019 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_2 , шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою АДРЕСА_2 , яка належить позивачу на праві власності.
В обґрунтування свого позову позивачка зазначила, що вона, відповідно Договору купівлі-продажу квартири серії НАІ №174044О, посвідченому приватним нотаріусом Овідіопольського приватного нотаріального округу Одеської області та зареєстрованому в реєстрі за №375 від 04.04.2016 року, придбала однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 . На момент купівлі квартири, Кароліно-Бугазькою сільською радою була видана довідка (виписка з домової книги про склад сім`ї та прописку) за №193 від 04.04.2016р., яка засвідчила, що на цій житловій площі ніхто не прописаний. У липні 2019 року позивачка отримує два запрошення на позачергові вибори народних депутатів України. Одне на себе, як і належить, а друге н ім`я ОСОБА_2 . Позивачка звернулася до паспортного столу у Кароліно-Бугазьську сільську раду, де їй повідомили, що ОСОБА_2 є в її квартирі, тільки його закреслили. Паспортист у сільській раді зателефонувала до Овідіпольського РВ ДМС в Одеській області, щодо наявності реєстрації Відповідача в квартирі позивачки та одержала відповідь, що відповідач дійсно зареєстрований з 29.01.2002 року у квартирі позивачки.
У зв`язку із тим, що місце проживання відповідача зареєстроване за будинком позивачки, вона не може в повній мірі реалізовувати свої права власника будинку з володіння, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, тому вона змушена звернутися до суду з вищевказаним позовом..
Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, у якій заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просила про розгляд справи у її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Згідно зі ст. 280 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного про дату, час та місце судового засідання належним чином і не з`явився в судове засідання без поважних і без повідомлення причин, не подавши відзив на позов, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача, який не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 281 ЦПК України.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3 . Право власності на вказане вище нерухоме майно підтверджується договором купівлі-продажу серії НАІ №174044О, посвідченому приватним нотаріусом Овідіопольського приватного нотаріального округу Одеської області та зареєстрованому в реєстрі за №375 від 04.04.2016 року
Позивач постійно проживає у вказаній квартирі.
Також у її будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2
ОСОБА_2 з 29.01.2002 року зареєстрований в АДРЕСА_1 , та з часу реєстрації не проживає у вказаній квартирі, що підтверджується довідкою №354 від 29.07.2019 року, що видана виконкомом Кароліно-Бугазької сільської ради. (а.с. 15).
У зв`язку із тим, що місце проживання відповідача зареєстроване за будинком позивачки, вона не може в повній мірі реалізовувати свої права власника будинку з володіння, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, не має можливості отримувати льготи та субсидії.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України: власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою вчинення певних дій для запобігання такого порушення.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Згідно п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом за відсутності члена сім`ї без поважних причин більш одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.
Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та п. 26 «Правил реєстрації місця проживання», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016 р.: зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення, або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
У відповідності до ст.ст. 76-81 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Факт того, що відповідач у вищевказаній квартирі не проживає підтверджується №354 від 29.07.2019 року, що видана виконкомом Кароліно-Бугазької сільської ради. (а.с. 15).
Таким чином, суд вважає позов обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 3-7, 10-13, 18, 76-83, 95, 133, 174, 213, 228, 229, 241-246, 258, 259, 263-268, 272, 273 ЦПК України, ст.ст. 16, 319, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 9, 71, 72, 116 ЖК України, п.п. 33, 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою шляхом визначення особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовільнити.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власністю шляхом, визнання громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою АДРЕСА_3 .
Рішення суду є підставою для зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

С Суддя: Є. С. Козирський