Дата документу 11.04.2019
Справа № 334/3414/16-ц
Провадження № 2/334/138/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

11 квітня 2019 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Гнатюка О.М.,

при секретарі Алєйніковій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов ОСОБА_5 до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, встановлення факту.

Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , який є чоловіком ОСОБА_2 та батьком ОСОБА_1 .

Батьки померлого ОСОБА_7 та ОСОБА_3 у 1993-1994 роках придбали однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер і після нього відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Разом із померлим у цій квартирі були зареєстровані та проживали - ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . Інших спадкоємців після ОСОБА_7 - немає. ОСОБА_6 в нотаріальному порядку спадщину не оформляв, а натомість фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, шляхом проживання у спірній квартирі, а отже померлий прийняв спадщину в розмірі 1/4 частини вищевказаної квартири. Після смерті спадкодавця ОСОБА_7 його син ОСОБА_6 виїхав за межі країни, та помер у Франції у 2005 році.

Спроби звернутись до приватного нотаріуса у 2016 році щодо спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 році ОСОБА_6 виявились безрезультатними. Нотаріус в усному порядку надав відповідь, що оформити постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії не є можливим через відсутність спадкової справи.

Позивачі просять визнати за ними право власності на 1/12 частини кожній квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

15 лютого 2018 року позивачами надана уточнена позовна заява, в якій вказано, що спірна квартира за адресою: АДРЕСА_1 є власністю ОСОБА_4 на підставі договору довічного утримання серія та номер 968 від 11.07.2014 року. Просять залучити до справи як співвідповідача ОСОБА_4

16 серпня 2018 року представником відповідача адвокатом Притикою І.В. подано відзив на позовну заяву, в якій просить в задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі, обґрунтовуючи наступним. Представник відповідача вказує, що ОСОБА_2 не надано належних доказів щодо прийняття спадщини за законом. звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та звернення до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, що вказує на відсутність правових підстав визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом за ОСОБА_2 Одночасно, у наданій до матеріалів справи спадковій справі № 752, заведеної після смерті ОСОБА_7 , міститься заява ОСОБА_3 від 08.10.1997 року про прийняття спадщини за законом, проте заява ОСОБА_6 про прийняття спадщини в матеріалах спадкової справи відсутня. Отже, ОСОБА_6 , у відповідності до вимог п.2 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, що діяв на момент смерті його батька, не подавав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Почивачами не надано доказів того, що ОСОБА_6 фактично вступив в управління або володіння спірним майном, а саме проживав в спірній квартирі, приймав участь у її утриманні, сплачував комунальні платежі, робив косметичний ремонт, оскільки сама реєстрації ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 не є доказом того, що він там постійно або переважно проживав. Спадкова справа № 752 містить Довідку № 4615 від 03.02.1998 року, видана ОСОБА_3 про те, що вона проживає за адресою - АДРЕСА_1 з 10.10.95 р. по теперішній час. В довідці зазначено, що ОСОБА_7 проживав та був прописаний у кв. АДРЕСА_1 по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_5, а отже зазначений документ спростовує доводи позивачів про те, що ОСОБА_6 постійно проживав у спірній квартирі. Таким чином, позивачами не надано доказів прийняття ОСОБА_6 спадщини яка відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_7 08.10.1997 року.

29 серпня 2018 року позивачами надано уточнену позовну заяву, в якій зазначали, що інформацію про належну ОСОБА_6 частки у спадковому майні після померлого у 1997 році ОСОБА_7 у вигляді 1/4 частини спірної квартири позивачам стало відомо лише у 2016 році, після консультації у юриста. Правовстановлюючі документи на спірну квартиру знаходяться у відповідачів. Просять визнати померлого у ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 таким, що фактично прийняв спадщину після свого померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1

20 вересня 2018 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов відзив представника відповідача адвоката Притики І.В. на уточнену позовну заяву від 29.08.2018 року, в якій просить відмовити у задоволенні позову щодо визнання померлого у ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 таким, що фактично прийняв спадщину після свого померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , вказуючи на те, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 не вчинив одної з дій, що свідчать про прийняття спадщини, з моменту смерті його батька ОСОБА_7 , а отже відмовився від спадщини. Крім того, відповідачем надані докази, які вказують, що ОСОБА_6 з 1995 року перебував закордоном, що спростовує доводи позивачів щодо фактичного управління або володіння ним спірним майном.

Позивачка та представник у судове засідання не з`явилися, надали заяву до суду, в якій просять провести розгляд справи без їхньої участі, позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, представник відповідача просить розглянути позов без їхньої участі, у вирішенні справи покладаються на розсуд суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Свідоцтвом про шлюб, серія та номер НОМЕР_2 , підтверджується укладання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 26 серпня 1989 року, зареєстрованого відділом РАЦС міськвиконкому м. Запоріжжя, про що вчинено актовий запис №2264.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серія та номер НОМЕР_3 , актовий запис 2197, батьком вказаний ОСОБА_6 , матір`ю - ОСОБА_2 .

Згідно договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкові території від 22.09.1995 року, ВРЕЖО-7 в особі ОСОБА_9 забезпечує обслуговування та ремонт житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 ,а ОСОБА_10 , як власник квартири на підставі договору купівлі-продажу від 22.09.1995 року за №874-1288, приймає участь у витратах на виконання названих робіт. У вказаній квартирі мешкає 2 особи.

Актом про смерть № 463, складений 02 травня 2005 року, правильність перекладу якого засвідчив консульський відділ Посольства України у Франції, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , який народився у м. Запоріжжя (Україна), ІНФОРМАЦІЯ_4 , без професії та постійного місця проживання.

З наданої спадкової справи № 752, заведеної Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою 22 листопада 1997 року після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , вбачається, що до нотаріуса звернулась з завою ОСОБА_3 , в якій вказала, що крім неї, спадкоємцем є син спадкодавця ОСОБА_6 , який проживає у АДРЕСА_1 . До складу спадкового майна належить: 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 ; вклад з процентами, які знаходяться на зберіганні у Сбербанку № 5991-06 м. Запоріжжя, о/р №016662; 643 акції Запорізького заводу зварюваних флюсів та скловиробів.

Згідно свідоцтва про смерть, зареєстрованого відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблено актовий запис за № 8764.

Довідкою № 4615 від 03.02.1998 року, виданої ОСОБА_3 ЖЕД № 34 ВРЕЖО №7 , яка проживає по АДРЕСА_1 , вказується, що ОСОБА_7 проживав разом з дружиною та був зареєстрований у вищевказаній квартирі з 10.10.1995 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори Банковською Ю.В. посвідчено, що спадкоємцем майна ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_3 . Станом на 10.04.1998 року, на 1/2 частку спадкового майна свідоцтво про право на спадщину за законом ще не видано. Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10.04.1998 року за реєстровим № 3-673.

Відповідно до інформаційної довідки № 100161368 від 12.10.2017 року щодо інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_1 знаходиться на праві приватної власності у ОСОБА_4 на підставі договору довічного утримання, серія та номер 968, виданого 11.07.2014 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корицьким Є.Д.. На вказане майно накладено обтяження у виді заборони на нерухоме майно в інтересах ОСОБА_3 на підставі договору довічного утримання від 11.07.2014 року.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Надані до матеріалів справи відповідачем копії фотознімків та листів переписки між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 суд вважає неналежним доказом, оскільки дані докази жодним чином не доводять пояснення відповідача щодо перебування ОСОБА_6 з 1995 року у Франції, оскільки неможливо встановити особу померлого, а також з наданих копій конвертів не вбачається ім`я та прізвище відправника листів до ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, тобто майнові права можуть бути предметом спадкування.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) ЦК України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Відповідно до роз`яснень викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

На підставі вищевказаних письмових доказів судом встановлено, що на момент відкриття спадщини після померлого ОСОБА_7 08 жовтня 1997 року діяв ЦК УРСР 1963 року, а отже визнання померлого у ІНФОРМАЦІЯ_1 році ОСОБА_6 таким, що фактично прийняв спадщину після свого померлого батька ОСОБА_7 слід вирішувати за нормами того закону, який діяв на той час.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України 1963 року, спадкування здійснюється за законом чи за заповітом.

Часом відкриття спадщини, згідно зі ст. 525 ЦК України (1963 р.), визнається день смерті спадкодавця. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Заповіту ОСОБА_7 не залишив, тому відповідно до ст. 529 ЦК України (редакції 1963 р.) право на спадщину за законом одержують спадкоємці першої черги.

Відповідно до ст. 529 ЦК України (1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Для придбання спадщини, відповідно до ст. 548 ЦК України (1963 р.) необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Частинами 1, 2 ст. 549 ЦК України 1963 року передбачено, що діями, які свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ спадкоємця до управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР (затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР № 45/5 від 31.10.1975 року), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, які прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини.

Згідно з вимогою ст. 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна.

ОСОБА_6 як спадкоємець першої черги до нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини після смерті батька не звертався, проте заяву про прийняття спадщини також не надав, а отже не прийняв спадщину за фактом вступу в управління і володіння спадковим майном згідно ст. 549 ЦК УРСР - не прийняв особисті речі померлого, квартиру, в якій зареєстрований разом зі спадкодавцем на час його смерті.

Пункт 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 передбачає, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо.

Згідно з Постановою Пленуму ВС України №4 від 24.06.1983 «Про практику розгляду судами справ про спадщину» (із змінами № 13 від 25.12.1992 р. та № 15 від 25.05.1998 р.) п. 4 передбачено, що якщо у шестимісячний строк для прийняття спадщини позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК УРСР).

Системний аналіз наведених норм права, а також та обставина, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 у передбачені законом строки не прийняв спадщину, не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, дають підстави для висновку про відсутність у позивачів права на звернення до суду із позовом про визнання ОСОБА_6 таким, що фактично прийняв спадщину.

Крім того, за загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст.1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. (п. 24 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позивачами не надано належних доказів звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та звернення до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, правові підстави визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом за позивачами відсутні.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 280 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя О.М. Гнатюк