Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1351/19 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 18 Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.,

суддів Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) в місті Житомирі цивільну справу № 278/1351/19 за позовом Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до ОСОБА_1 про стягнення коштів за навчання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 30 серпня 2019 року, яке ухвалено суддею Грубіяном Є.О. у м. Житомирі (повний текст складено 30.08.2019)

встановив:

Представник Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів за навчання, мотивуючи свої вимоги тим, що 01 вересня 2011 року між Головним управлінням охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та ОСОБА_1 укладено договір № 58-к-П-2011 про її навчання на 3 курсі Національного медичного університету імені О.О. Богомольця за спеціальністю «педіатрія». В подальшому 16 липня 2015 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 94/к-П-2015 про проходження інтернатури випускників Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, які навчались за міською цільовою програмою підготовки лікарських кадрів для закладів охорони здоров`я міста Києва з подальшим працевлаштуванням. В порушення вказаних договорів по закінченню навчання в інтернатурі ОСОБА_1 до відпрацювання трьох років за направленням не приступила. У зв`язку з цим позивач вважає, що відповідач має відшкодувати кошти за навчання у розмірі 58 117,00 грн.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 30 серпня 2019 року позов задоволено частково, стягнуто з відповідача кошти в розмірі 43 960,00 грн та 1 921,00 грн судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу про скасування рішення першої інстанції як такого, що ухвалено з неповним з`ясуванням обставин справи, недоведеністю обставин, які суд визнав встановленими та порушенням норм процесуального права. На підтвердження своїх доводів, зазначила, що позивачем не доведено оплати її навчання в Національному медичного університету імені О.О. Богомольця, а наданий рахунок-фактура не є належним документом на підтвердження факту оплати. Копії договорів в порушення вимог ЦПК України надавались суду після прийняття позовної заяви, а їх копії та копію відповіді на відзив відповідач не отримувала.

Вказує, що у зв`язку з тим, що договір № 58-к-П-2011 укладений між нею та Головним управлінням здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), позивачем не зазначено обставин щодо можливості звернення до суду в інтересах останнього або доказів правонаступництва, чи заміни сторони договору. Крім того, при частковому задоволенні позову суд першої інстанції порушив принцип пропорційності, поклавши на відповідача всю суму судових витрат. Суд першої інстанції не взяв до уваги обставини звернення відповідача із заявою до директора департаменту охорони здоров`я про направлення на посаду педіатра в один із закладів охорони здоров`я міста Києва, на що остання отримала відмову, мотивовану відсутністю вільних вакансій. Враховуючи викладене, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове - про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у поданому відзиві просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Розгляд справи відбувся без повідомлення учасників справи відповідно до ст. 369 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 01 вересня 2011 року між Головним управлінням охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та ОСОБА_1 укладено договір № 58/к-П-2011 (а.с.9-11), відповідно до якого студентка ІІІ курсу Національного медичного університету імені О.О. Богомольця ОСОБА_1 за спеціальністю «педіатрія» проходить навчання відповідно до Міської цільової програми підготовки лікарських кадрів для закладів охорони здоров`я міста Києва на 2011-2017 роки, яка затверджена рішенням Київської міської ради від 17 лютого 2011 року № 9/5396 «Про затвердження Міської цільової програми підготовки лікарських кадрів для закладів охорони здоров`я міста Києва на 2011-2017 роки».

Відповідно до п. 2.2.1 вказаного договору Управління сплачує Університету вартість навчання Студента протягом 4 років (8 навчальних семестрів) в розмірі 43 960,00 грн та в межах виділених на виконання заходів вказаної програми асигнувань з міського бюджету на кожен рік.

Згідно п. 2.2.3 Договору студент зобов`язаний після закінчення навчання в університеті, за направленням управління, пройти інтернатуру за спеціальністю «педіатрія» в комунальному закладі охорони здоров`я міста Києва та відпрацювати в цьому ж чи іншому комунальному закладі охорони здоров`я міста Києва три роки або період, пропорційний періоду оплати управління за навчання в університеті.

Пунктом 2.2.4 Договору передбачено, що у разі, якщо студент відмовляється за направленням управління пройти інтернатуру за спеціальністю «педіатрія» в комунальному закладі охорони здоров`я міста Києва та відпрацювати в цьому ж чи іншому комунальному закладі охорони здоров`я міста Києва три роки, чи його відраховано з університету, управління має право на відшкодування студентом, у встановленому законодавством порядку, до бюджету міста Києва коштів за весь період його навчання в університеті.

16 липня 2015 року між Департаментом охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та ОСОБА_1 укладено договір № 94/к-П-2015 (а.с. 12-13), згідно якого сторони домовились щодо проходження ОСОБА_1 інтернатури за спеціальністю «педіатрія» за навчальним планом та програмою, затвердженими для даної спеціальності МОЗ України, з 01 серпня 2015 року по 01 серпня 2017 року.

Згідно п. 1.2 даного договору виконавець після закінчення навчання в інтернатурі зобов`язаний відпрацювати за спеціальністю педіатр три роки в ЦПМСД № 1 Подільського району.

Відповідно до положень п. 2.1 вказаного договору замовник зобов`язаний перераховувати Національному медичному університету імені О.О. Богомольця вартість навчання виконавця на очному розділі інтернатури за відповідною спеціальністю, забезпечити місце працевлаштування виконавця після отримання сертифікату лікаря-спеціаліста.

Замовник має право на відшкодування коштів за навчання виконавців у разі відмови від проходження інтернатури за відповідною спеціальністю в закладах охорони здоров`я, що входять до сфери управління Департаменту охорони здоров`я, відмови від відпрацювання в цьому ж чи іншому закладі охорони здоров`я, що входять до сфери управління Департаменту охорони здоров`я, три роки або період, пропорційний періоду оплати Департаментом охорони здоров`я за навчання в Національному медичному університеті імені О.О. Богомольця та навчання в інтернатурі.

Згідно п. 2.2 договору після закінчення навчання в інтернатурі, за направленням замовника виконавець зобов`язаний відпрацювати в комунальному закладі охорони здоров`я міста Києва три роки або період, пропорційний періоду оплати замовником.

Після закінчення інтернатури приступити до роботи на посаді лікаря відповідної спеціальності з 01 серпня 2017 року та відпрацювати три роки на займаній посаді.

Зазначені правочини укладено зі згоди і за домовленістю з ОСОБА_1 , відповідають вимогам ЦК щодо свободи договору (статті 3, 627 ЦК України).

На виконання умов укладеної угоди наказом Департаменту охорони здоров`я № 842/к від 16 липня 2015 року ОСОБА_1 направлено для проходження заочного розділу інтернатури за спеціальності «педіатрія» в Київську міську дитячу клінічну лікарню № 1 та КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Деснянського району міста Києва. Директору КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Подільського району міста Києва доручено передбачити посаду лікаря-педіатра дільничного для працевлаштування ОСОБА_1 після закінчення навчання в інтернатурі з 01 серпня 2017 року.

Згідно інформації КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Подільського району міста Києва № 1065651-409 від 24 жовтня 2018 року ОСОБА_1 , після закінчення інтернатури з педіатрії для працевлаштування на посаду лікаря-педіатра дільничного до Центру не зверталась та до роботи не приступила (а.с. 18).

Відповідно до рахунку-фактури за навчання відповідача згідно договорів № 58/к-П-2011 від 01 вересня 2011 року та № 94/к-П-2015 року від 16 липня 2015 року з ОСОБА_1 підлягають стягненню кошти в розмірі 58 117,00 грн (а.с. 6).

Частково задовольняючи позов Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем порушені умови укладених між сторонами договорів та взятих на себе зобов`язань. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, як одним зі способів та видів такого захисту. Відповідачем не дотримано зобов`язань по сплаті коштів за надані освітні послуги згідно договору від 1 вересня 2011 року № 58/к-П-2011, що потягнуло за собою появу заборгованості. В задоволенні позову в частині стягнення коштів за навчання з відповідача за договором № 94/к-П-2015 від 16 липня 2015 року судом відмовлено, оскільки такий договір не містить ціни (вартості) навчання та між сторонами не було досягнуто домовленості щодо такої ціни (вартості) навчання, як істотної умови договору.

Колегія вважає, що такі висновки узгоджуються з вимогами закону , оскільки частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої стаття 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно пунктами 1, 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, закінчивши навчання на бюджетній формі у Національному медичному університеті імені О.О. Богомольця, за місцем направлення на роботу до КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Подільського району м. Києва, не з`явилась. Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування даних обставин відповідачем не надано.

На адресу відповідача була надіслана вимога № 061-348/10 від 09 січня 2019 року з пропозицією протягом 30 днів погасити заборгованість за навчання в сумі 58 117,00 грн.

Отже, відповідачем не було дотримано вимог законодавства України та договору про підготовку фахівця з вищою освітою від 01 вересня 2011 року № 58/к-П-2011 в частині зобов`язання відпрацювати після закінчення вищого навчального закладу три роки відповідно до направлення на роботу, тобто вона порушила добровільно взяті на себе цивільно-правові зобов`язання.

Згідно з частиною другою статті 52 Закону України від 23 травня 1991 року «Про освіту», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Обов`язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що були погоджені між сторонами, передбачено частиною другою статті 52 Закону України «Про освіту» (яка була чинною з 23 березня 1996 року по 06 вересня 2014 року, у тому числі на час укладення договору № 58/к-П-2011 від 01 вересня 2011 року), пунктом 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», пунктом 14 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням» (чинний на час укладення договору № 58/к-П-2011 від 01 вересня 2011 року) та пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367.

Зазначеними вище нормативними актами визначено, що випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направлені на роботу; незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням; у разі, якщо його звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» судам роз`яснено: оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії.

Частиною третьою статті 8 ЦПК України 2004 року встановлено, що у разі виникнення сумніву під час справи щодо відповідності закону чи іншого правового акта Конституції України, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України, суд звертається до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта.

Відповідно до статті 150 Конституції України виключно до повноважень Конституційного Суду України належить вирішення питань про відповідність Конституції України законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року у справі № 607/9099/15-ц (провадження № 61-694св17).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Посилання відповідача на відмову керівництва Департаменту охорони здоров`я у забезпеченні роботою у зв`язку з відсутністю вільних вакансій не знайшло свого відображення у матеріалах справи, тому судом до уваги не приймається.

Розмір витрат, які мають бути відшкодовані ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням нею зобов`язання про відпрацювання за направленням, визначено договором № 58/к-П-2011 від 01 вересня 2011 року. Вказаний договір є дійсним, неоспореним та діє до повного його виконання.

Тому, суд правомірно на підставі поданих позивачем до початку слухання справи доказів стягнув з відповідача 43 960,00 грн заборгованості у зв`язку з навчанням.

Щодо коштів в сумі 14 157 за договором № 94/к-П-2015 від 16 липня 2015 року, районний суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині, оскільки вказаний договір не містить такої істотної умови як ціна.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом першої інстанції позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто судовий збір в сумі 1921 грн, що не узгоджується з вимогами ст.141 ЦПК України.

Таким чином, з урахуванням часткового задоволення позову, з відповідача підлягають стягненню судові витрати в сумі 1453 грн 05 коп. У зв`язку чим, рішення суду підлягає зміні.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на правильність прийнятого рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права. У зв`язку з цим рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 30 серпня 2019 року в частині судового збору підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 255, 367, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 30 серпня 2019 року змінити в частині судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (м. Київ, вул. Прорізна, 19, ) 1453,05 грн (одна тисяча чотириста п`ятдесят три гривні 05 коп.) судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст складено 05.11.2019.