Справа № 755/8749/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Яровенко Н. О.,

при секретарі Грінкевич А.І.,

за участі сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача 1 Яценко Л.П.,

відповідача 2 ОСОБА_4

відповідача 3 ОСОБА_3 ,

представника відповідачів 2,3,4 Давиденко О.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним ордеру на житлове приміщення,

в с т а н о в и в:

В травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Дніпровської РДА у м. Києві, ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про скасування розпорядження. Позовні вимоги мотивує тим, що 22 жовтня 2001 року вона отримала кімнату розміром 17,80 кв.м. в гуртожитку, а саме в комунальній квартирі АДРЕСА_1 на підставі ордеру, що був виданий на три особи, а саме на: ОСОБА_1 , її сина ОСОБА_7 та її дочку ОСОБА_8 , однак, в кімнаті вона зареєструвалася одноособово без дітей. 20 квітня 2004 року її родина стала на квартирний облік до загальної черги. 30 березня 2005 року її родина була зареєстрована в кімнаті розміром 17,80 кв.м. в квартирі АДРЕСА_2 у різні роки з 2006 по 2008 роки. В комунальній кватирі АДРЕСА_5 мешкає 8 родин, які займають 8 окремих кімнат. У вересні 2015 року у квартирі звільнилася кімната розміром 19,20 кв.м., на яку претендувало 3 родини. Розпорядженням Дніпровської РДА в м. Києва № 119 від 11 березня 2016 року їй відмовлено у наданні (приєднанні) вільної кімнати розміром 19,20 кв.м. в комунальній квартирі АДРЕСА_1 . Однак, вважає це розпорядження протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки її родина має право стати на квартирний облік, а відповідачем Дніпровською РДА у м. Києві порушено Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2016 року відмовлено у відкритті провадження.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 15 травня 2018 року, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року скасовано, матеріали справи направлено до Дніпровського районного суду для вирішення питання про відкриття провадження.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24 липня 2018 року, справу передано судді Яровенко Н.О.

В грудні 2018 року позивач надала до суду заяву про зміну предмету позову, в якій просить визнати незаконним розпорядження Дніпровської РДА у м. Києві № 119 від 11 березня 2016 року та скасувати його, визнати недійсним ордер, виданий Дніпровською РДА у м. Києві ОСОБА_4. на вселення.

В грудні 2018 року представник відповідача Дніпровської РДА у м. Києві подав до суду відзив на позов, в якого вбачається, що позовні вимоги не визнаються виходячи з наступного. Позивач та відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_5 . Вказаний будинок був гуртожитком та перебував у віданні КМКЛ № 2. Згідно розпорядження Дніпровської РДА у м. Києві № 106 від 04 лютого 2006 року, будинок прийнятий до комунальної власності територіальної громади Дніпровського району м. Києва. Квартира № 10 вказаного будинку складається з 8 кімнат. Позивач була поселена в гуртожиток в зв`язку з роботою ЛШМД згідно ордеру № 1248 від 20 лютого 2001 року, ордер видавався на ОСОБА_1 та дітей, сина ОСОБА_9 та дочку ОСОБА_8 Так, позивач перебуває на обліку потребуючих поліпшення житлових умов у Дніпровському районі м. Києва згідно розпорядження № 470 від 20 квітня 2004 року на загальних підставах складом сім`ї з 5 осіб: позивача, син, дочка та двоє онуків, які зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2 , житловою площею 17,8 кв.м. 30 березня 2005 року на вказану кімнату позивачу був виданий ордер встановленого зразка № 3115 серія Б, згідно розпорядження Дніпровської РДА у м. Києві № 209 від 17 лютого 2005 року. Відповідачі по справі були переселені до будинку АДРЕСА_6 в зв`язку з його реконструкцією. Згідно ордеру № 2654 серії Б від 09 червня 2004 року ОСОБА_4 на сім`ю з 3 осіб було надано кімнату № 4 житловою площею 18,0 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 . Прийняті на квартирний облік Дніпровського району м. Києва згідно розпорядження № 28 від 27 січня 2009 року як громадян, справи яких перебували з інших районів та вважати на квартирному обліку з 28 грудня 1992 року на загальних підставах. 11 березня 2016 року згідно п. 1 розпорядження Дніпровської РДА у м. Києві № 119 «Про надання житлової площі та інші квартирні питання» ОСОБА_4 на сім`ю з 3 осіб: він, дружина ОСОБА_3 та син ОСОБА_5 надано одну кімнату житловою площею 19,2 кв.м. в комунальній кватирі АДРЕСА_3 , згідно п. 2 вказаного розпорядження - відмовлено ОСОБА_1 в наданні цієї кімнати в зв`язку з наданням її ОСОБА_5 . Отже, при наданні вільної кімнати в квартирі АДРЕСА_1 було враховано той факт, що відповідачі по справі перебувають на квартирному обліку з 1992 року, позивач - з 2001 року.

В грудні 2018 року відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 подали до суду відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Так, відповідно до ордеру від 22 жовтня 2001 року на позивача та двох дітей було надано право користування відособленим приміщенням в гуртожитку. В подальшому цей гуртожиток був переведений до житлового фонду району. 30 березня 2005 року позивач отримала ордер № 3115 серії Б на зайняття жилого приміщення площею 17,80 кв.м. на склад сім`ї з однієї особи, позивач була одноособово зареєстрована та проживала у вказаній квартирі, діти були зареєстровані в іншому житловому приміщенні, а онуки народилися в 2007 та в 2008 роках. Зазначають, що оскаржуване розпорядження видано в межах повноважень, встановлених чинним законодавством України, приписи ЖК України Дніпровською РДА у м. Києві порушено не було. Крім того, у власності позивача є квартира АДРЕСА_9 , а протягом 2014-2016 років позивач здавала в найм кімнату. На даний час в кімнаті проживає дочка позивача з двома малолітніми дітьми, які заселилися в 2016 році. На даний час кімната, яку займають відповідачі, приватизована з 01 квітня 2016 року, в кімнаті зареєстровано 2 особи та зроблено капітальний ремонт.

В січні 2019 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , де зазначив, що відповідачами визнано, що їх кімната загальною площею 19 кв.м. станом на момент їх звернення до Дніпровської РДА у м. Києві за наданням ізольованого житлового приміщення, що звільнилося в кватирі, була приватизована. Так, ізольоване жиле приміщення, що звільнилося в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, на порхання наймача, що проживає в цій квартирі і потребує поліпшення житлових умов, надається йому, а в разі відсутності такого наймача - іншому наймачеві, який проживає в тій же кватирі. Оскільки відповідачі не були наймачами житлового приміщення, так як були його власниками, вони не мали жодної правової підстави на отримання звільненого ізольованого приміщення.

В квітні 2019 року представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Давиденко О.В. подав до суду відзив на позов, де зазначив, що твердження позивача про проживання в сім`ї в складі 5 осіб не відповідають дійсності, оскільки згідно Акту ЖЕД 412 від 02 квітня 2019 року зазначено, що ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_10 не проживає з 2016 року, син не проживає з 2009 року, в період з 2014-2016 років кімнату було здано в найм. На даний час в кімнаті із зареєстрованих осіб проживає ОСОБА_10 (дочка позивача) з 2 малолітніми дітьми. Крім того, на час розгляду справи позивач набула у власність за свідоцтвом про право на спадщину від 22 листопада 2017 року однокімнатну кватиру АДРЕСА_18

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги з урахуванням заяви про зміну предмету позову підтримують, просять їх задовольнити, визнати незаконним розпорядження Дніпровської РДА у м. Києві № 119 від 11 березня 2016 року та скасувати його, визнати недійсним ордер, виданий Дніпровською РДА у м. Києві ОСОБА_4. на вселення.

Представник відповідача Дніпровської РДА у м. Києві в судовому засіданні позовні вимоги не визнає з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представники відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в судовому засіданні вимоги не визнають з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі посилаючись на його необґрунтованість.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача 1, відповідача 2, відповідача 3, представника відповідачів 2,3,4, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 зареєстровані та проживають в квартирі

АДРЕСА_12 був гуртожитком та перебував у віданні Київської міської клінічної лікарні № 2.

Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 106 від 04.02.2001 року будинок по АДРЕСА_3 прийнятий до комунальної власності територіальної громади Дніпровського району м. Києва (а.с.233).

Квартира АДРЕСА_5 є комунальною та складається з 8-ми кімнат.

Позивач ОСОБА_1 була поселена в гуртожиток в зв`язку з роботою в ЛШМД на підставі ордеру № 1238 від 20.02.2001 року, який наданий на сім`ю із трьох осіб: її, сина ОСОБА_7 та дочки ОСОБА_8 (а.с.164).

В подальшому ОСОБА_1 , згідно розпорядження № 209 від 17.02.2005 року, був виданий ордер № 3115 серія Б на квартиру АДРЕСА_2 на зайняття жилого приміщення жилою площею 17,8 кв.м. (а.с.165).

ОСОБА_1 перебуває на обліку потребуючих поліпшення житлових умов в Дніпровському районі м. Києва згідно розпорядження № 470 від 20.04.2004 року на загальних підставах складом сім`ї із 5-ти осіб, а саме: вона, син ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_11 , онук ОСОБА_12 , онука ОСОБА_13 (а.с.231).

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 були переселені до будинку АДРЕСА_19 в зв`язку з його реконструкцією.

На сім`ю з трьох осіб ОСОБА_4 (він, дружина та син) був виданий ордер № 2654 серії Б від 09.06.2004 року на зайняття жилого приміщення жилою площею 18,0 кв.м. в комунальній квартирі за адресою АДРЕСА_15 (а.с.232).

ОСОБА_4 був прийнятий на квартирний облік Дніпровського району м. Києва згідно розпорядження № 28 від 27.01.2009 року, як громадянин, справи яких прибули з інших районів та вважати на квартирному обліку з 28.12.1992 року на загальних підставах (а.с. 236).

Згідно повідомлення №2 від 24.09.2015 року в квартирі АДРЕСА_1 звільнилась житлова кімната площею 19,2 кв.м. Дана кімната є спірною (а.с.235).

В судовому засіданні встановлено, що на спірну кімнату претендувало три сім`ї: ОСОБА_14 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1

11.03.2016 року відповідно до п. 1 Розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 119 «Про надання житлової площі та ніші квартирні питання» ОСОБА_4 на сім'1ю з 3-х осіб: він, дружина та син, надано одну кімнату житловою площею 19,2 кв.м. в комунальній квартирі АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 2 вказаного розпорядження відмовлено ОСОБА_1 в наданні цієї кімнати в зв`язку з наданням її ОСОБА_4 (а.с.160, 234).

Наполягаючи на позові позивач пояснила, що оскільки її родина була поставлена на облік по двох підпунктах пункту 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, а фактично має право постановки і ще по одному із підпунктів пункту 13 Правил, то при вирішенні питання хто мав перевагу при надання вільної кімнати у квартирі не були враховані. Під час прийняття рішення по даному питанню вирішувалося лише питання, кого раніше було поствлено на квартирний облік. При розгляді її заяви розмір жилого приміщення на одну особу 3,56 кв.м. у кімнаті площею 17,80 кв.м. взагалі не брався до уваги.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Відповідно до ст. 33 ЖК УРСР потребуючи поліпшення житлових умов члени житлово-будівельних кооперативів, громадяни, які мають жилий будинок (квартиру) у приватній власності, та інші громадяни, що проживають у цих будинках (квартирах), забезпечуються жилим приміщенням на загальних підставах.

За змістом статті 54 ЖК УРСР ізольоване жиле приміщення, що звільнилося в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, на прохання наймача, що проживає в цій квартирі і потребує поліпшення житлових умов (стаття 34), надається йому, а в разі відсутності такого наймача - іншому наймачеві, який проживає в тій же квартирі. При цьому загальний розмір жилої площі не повинен перевищувати норми, встановленої статтею 47 цього Кодексу, крім випадків, коли наймач або член його сім`ї має право на додаткову жилу площу. Якщо розмір ізольованої кімнати, що звільнилася, є меншим за встановлений для надання одній особі, зазначена кімната у всіх випадках передається наймачеві на його прохання. Правила, передбачені частинами першою і другою цієї статті, застосовуються незалежно від належності жилого будинку. Якщо ізольоване приміщення, що звільнилося, не може бути відповідно до правил частини другої цієї статті передано наймачеві, який проживає в цій квартирі, його надають іншим особам у загальному порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 43 ЖК УРСР громадяни, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Частиною 4 ст. 43 ЖК УРСР визначено, що черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік.

Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень). Законодавством Української РСР окремим категоріям громадян, які перебувають у загальній черзі, може бути надано перевагу в строках одержання жилих приміщень у межах календарного року взяття на облік.

Порядок надання жилих приміщень громадянам, які перебувають на квартирному обліку, врегульовано Правилами обліку громадян, потребуючих покращення житлових умов, та надання їм жилих приміщень, що затверджені постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради професіональних союзів від 11.12.1984 № 470.

Відповідно до підпункту 1 п. 39 даних Правил, жилі приміщення надаються в порядку загальної черги, за винятком осіб, маючих право першочергового отримання цих приміщень. Підпунктом 3 п. 38 згаданих Правил встановлено, що черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття осіб, які потребують поліпшення житлових умов, на облік (включенням до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

З матеріалів справи чітко вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку потребуючих поліпшення житлових умов в Дніпровському районі м. Києва згідно розпорядження № 470 від 20.04.2004 року на загальних підставах складом сім`ї із 5-ти осіб, а саме: вона, син ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_11 , онук ОСОБА_12 , онука ОСОБА_13 . На квартирному обліку перебуває з 20.04.2004 року . ОСОБА_4 перебуває на обліку потребуючих поліпшення житлових умов в Дніпровському районі м. Києва згідно розпорядження № 28 від 27.01.2009 року на загальних підставах складом сім`ї із 5-х осіб, а саме він, дружина ОСОБА_3 , син ОСОБА_5 На квартирному обліку перебуває з 28.12.1992 року

Таким чином, в судовому засіданні чітко встановлено, що черга позивача на отримання житлового приміщення по даті прийняття на облік не надійшла. При наданні спірного житлового приміщення була врахована черговість надання житлових приміщень у відповідності до ч. 4 ст. 43 ЖК УРСР. .

Отже, задоволення позовних вимог позивача порушить встановлений порядок надання житла і призведе до порушення прав ОСОБА_4 разом із ісм`єю.

При цьому захист прав одних осіб за рахунок порушення прав інших осіб призведе до порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду.

З огляду на викладене, виходячи з встановлених судом фактичних обставин справи, з урахуванням положень наведених вище норм спеціального закону, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним ордеру на житлове приміщення в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, судовий збір не підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33, 43, 54 ЖК УРСР ст.ст. 3, 5, 13, 81, 141, 223, 258-259, 264, 268, 272-273, 280-285, 354-353 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_1 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним ордеру на житлове приміщення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 04 липня 2019 року.

Дані сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_16 ;

Відповідач 1: , місто Київ, бульвар Праці1/1;

Відповідач 2: ОСОБА_4 , РНОКПП невідомий, адреса проживання: АДРЕСА_17 ;

Відповідач 3: ОСОБА_3 , РНОКПП невідомий, адреса проживання: АДРЕСА_17 ;

Відповідач 4: ОСОБА_5 , РНОКПП невідомий, адреса проживання: АДРЕСА_17 ;

Суддя Н.О.Яровенко