ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 липня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 738/2188/18

Головуючий у першій інстанції - Слісар А. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/896/19

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді - Бобрової І.О.,

суддів - Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини,

місце постановлення рішення судом першої інстанції - м.Мена,

дата складання повного тексту рішення суду -26.04.2019,

У С Т А Н О В И В:

26.12.2018 ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути аліменти на своє утримання в розмірі 10 000 грн. Після уточнення позовних вимог (а.с.240 том 1) просила стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в твердій грошовій сумі в розмірі не менше 15 000 грн щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, видати наказ на негайне виконання рішення суду в частині сплати платежу за один місяць, стягнути з боржника на користь держави судовий збір.

Позов мотивовано тим, що шлюб з відповідачем укладено 18.11.2008. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, проте вони як подружжя не проживають однією сім`єю з квітня 2017 року. Відповідач припинив надавати будь-яку матеріальну допомогу на її утримання під час відпустки по догляду за дитиною до 3-х років, що ставить її у вкрай скрутне матеріальне становище. Судовим рішенням з відповідача стягуються аліменти на дітей. Також позивач обґрунтовувала поданий позов тим, що на її утриманні знаходиться мати ОСОБА_4 , якій встановлена 1 група інвалідності. Будинок відповідача, в якому вона змушена проживати, оскільки не має іншого власного житла, має газову систему опалення, оплата якої в зимовий період є непосильною для неї. В наданні субсидій їй було відмовлено. Фактично її дохід складається із соціальних виплат по догляду за дитиною та хворою матір`ю. Позивач посилається на те, що у неї важке матеріальне становище, немає елементарних, мінімальних умов проживання, забезпечення себе продуктами, ліками, предметами особистої гігієни, одягом, взуттям, перукарськими послугами, через що вона часто хворіє та перебуває у депресивному стані, що впливає на дітей. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на її утримання у вказаному вище розмірі щомісяця. Він є працездатним, має офіційний та неофіційний дохід, займається підприємницькою діяльністю, має у власності 6 транспортних засобів, житловий будинок, має частку у статутному капіталі ТОВ «Прайм Офіс», співпрацює із ТОВ «Пост Фінанс» та ТОВ «Нова Пошта», від яких отримує винагороду на картковий рахунок за виконання послуг.

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2019 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 7000 грн, щомісячно, починаючи з 26.12.2018 до 09.11.2020 включно. Стягнуто з ОСОБА_2 768,40 грн судового збору на користь держави. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши розмір стягнутих аліментів до 2000 грн, здійснити розподіл судових витрат по справі, вважаючи, що рішення суду в частині визначення розміру аліментів прийнято з порушенням норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи. Скаржник вважає, що аналіз ст.84 СК України дає підстави для висновку, що дана норма не ставить в залежність матеріальне становище платника аліментів до розміру аліментів, який підлягає до стягнення. Державою встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб в розмірі 1921 грн, що на думку законодавця є достатнім для забезпечення нормального функціонування людини. Відповідач не погоджується з тим, що при визначенні розміру аліментів суд врахував його доходи за 2016-2018 рік, а не на час вирішення справи. Зазначає, що його дохід від здійснення підприємницької діяльності за січень, лютий, березень 2019 року склав 139 320 грн. За період з 01.04.2019 по 27.05.2019 у нього взагалі відсутній дохід. Суми, які містяться в податкових деклараціях за 2016, 2017 та 2018 рік, значаться без врахування витрат підприємницької діяльності та не є чистим доходом, який він отримав від здійснення підприємницької діяльності за відповідні періоди. Відповідач також наголошує, що він не є учасником ТОВ «Альфа», яке є припиненим з 28.12.2016, а наявність у нього житлового будинку, частини нежитлового приміщення, автомобілів не може впливати на визначення розміру аліментів на дружину. Судом не було враховано, що відповідач сплачує аліменти на утримання чотирьох дітей, утримує непрацездатних батьків. Визначення аліментів у розмірі, який більше ніж у три рази перевищує прожитковий мінімум, визначений державою, призводить до порушення прав дитини, оскільки аліменти на дружину стягуються у розмірі, більшому ніж на одну дитину.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити, наполягаючи при цьому на пропуск скаржником строку на апеляційне оскарження та безпідставності його доводів. На думку позивача, останнім днем для подачі апеляційної скарги є 26.05.2019, проте остання подана 27.05.2019 і матеріали справи не містять клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження, відсутня і ухвала суду про поновлення строку, а тому у відкритті провадження повинно було бути відмовлено. Зазначає, що ухвала суду від 21.06.2019 про відкриття провадження у справі не містить фактичної дати сплати скаржником судового збору, дати отримання ухвали суду про усунення недоліків, дати надходження апеляційної скарги до суду, а тому апеляційна скарга прийнята судом з порушенням вимог, встановлених ст.356 ЦПК України. Щодо розміру аліментів, то позивач зазначає, що прожитковий мінімум не є достатнім для нормального функціонування та збереження здоров`я позивача. Судом першої інстанції взято до уваги її дійсні потреби з урахуванням як її доходу, так і доходів відповідача, який має змогу надавати позивачу матеріальну допомогу. Вказує, що право на утримання має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом, про що зазначено у постановах ВСУ від 13.04.2016 у справі №6-3066цс15, від 16.08.2017 у справі №6-1111цс17. Вважає, що скаржник безпідставно порівнює суми аліментів на дитину та на її утримання, враховуючи належність відповідачу рухомого і нерухомого майна, успішну підприємницьку діяльність, його дохід.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення суду частково не відповідає.

Судом по справі встановлено, що сторони уклали шлюб 18 листопада 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , виданим повторно (а.с.3).

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 10.04.2019 шлюб між сторонами розірвано.

Від шлюбу сторони мають дітей - доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають з матір`ю - позивачем у справі. Позивач перебуває на обліку в Менському РУСЗН та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в сумі 860 грн (а.с.52 том 1).

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на двох неповнолітніх дітей доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн на кожну дитину (а.с.42, 44 т.1). Відповідач вказані суми виплачує про що свідчать фотокопії відповідних квитанцій (а.с.135-138 том 1).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що діти проживають з позивачем, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років, а відповідач, будучи фізичною особою-підприємцем, може надавати матеріальну допомогу на дружину, враховуючи його доходи за 2016-2019 роки. При визначенні розміру аліментів, суд також врахував, що відповідач є власником житлового будинку, 1/2 частки нежитлового приміщення, декількох автомобілів і учасником ТОВ «Альфа», ТОВ «ПРАЙМ ОФІС», та дійшов висновку про стягнення аліментів в розмірі 7000 грн.

З такими висновками суд апеляційної інстанції повністю погодитись не може, враховуючи наступне.

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції послався лише на достатньо високі доходи відповідача, його участь у ТОВ «Альфа`і ТОВ «Прайм Офіс» та на наявність у нього нерухомого та рухомого майна, проте не надав оцінки доводам ОСОБА_2 щодо наявності в нього інших утриманців. Так, окрім двох дітей у шлюбі з позивачем, відповідач має малолітню дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.139 том 1) та повнолітнього сина ОСОБА_7 (а.с.129 том 1), який продовжує навчання, яке оплачує відповідач (а.с.130-133 том 1). Крім чотирьох дітей, відповідач має батьків - пенсіонерів (а.с.140 том 1), які мають власні захворювання (а.с.141, 143 том 1) та потребують лікування. На підтвердження вказаних обставин відповідач надав належні докази, однак на порушення ч.4 ст.265 ЦПК України, вказаним доводам та доказам належної оцінки надано не було.

З огляду на вказане, розмір аліментів на користь позивача визначений без врахування всіх обставин, що мають значення для справи.

Згідно із ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до ч.1,2,4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Розмір утримання, який гарантований ст.84 СК України, з урахуванням ст.48 Конституції України, має забезпечувати такий достаток, який би забезпечив покриття витрат поточних основоположних життєвих потреб жінки, з якою проживає дитина.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 №2629-VIII встановлено розміри прожиткового мінімуму для різних груп населення та розмір мінімальної заробітної плати. З 1 липня 2019 року встановлений новий розмір прожиткового мінімуму на одну особу у розрахунку на місяць у сумі 1936 гривень.

Позивач в своєму позові, визначаючи розмір аліментів на своє утримання, посилалася на визначені вказаним вище Законом суми, порівнюючи їх з соціальною допомогою, що виплачує їй держава, й зазначила, що у неї «важке матеріальне становище, немає елементарних, мінімальних умов проживання для забезпечення себе продуктами, ліками, предметами особистої гігієни, одягом, взуттям, перукарськими послугами також», через що вона часто хворіє та перебуває у депресивному стані, що впливає на настрій дітей.

Колегія суддів враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, а особливо на перших роках її життя, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного.

Разом з тим, розмір утримання залежить не лише від доходів, які отримує його платник та який він об`єктивно міг би сплачувати, а й від вимог розумності та необхідного достатку для матері дитини, розміром цього утримання і при умові, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Тобто, якщо платник утримання має значний дохід, це само по собі не вказує на його обов`язок сплачувати пропорційно значний розмір утримання.

Заявляючи до стягнення аліменти в розмірі 15 000 грн, позивач жодним чином не обґрунтувала такий розмір з конкретизацією необхідних витрат на потреби, які природно необхідні саме їй, пославшись, окрім іншого, на те, що їй необхідно здійснювати догляд за матір`ю, яка є інвалідом першої групи, і яка хворіє, що об`єктивно не входить до поняття утримання чоловіком дружини, з якою проживає дитина, та не можуть бути покладені на відповідача.

Позивач безоплатно проживає разом з дітьми в будинку який належить відповідачеві. Будинок, як вказує ОСОБА_1 , обладнаний газовою системою опалення. Оплату житлово-комунальних послуг, якими користується позивач з дітьми, здійснює як позивач (а.с.19-21, том 1, 14-17 том 2), так і відповідач (128 том 1).

Наявність у позивача потреби підтримувати стан здоров`я молодшої дитини, яка хворіє, входить до поняття «додаткові витрати на дитину» і не стосується поняття утримання чоловіком дружини, з якою проживає дитина.

Колегія суддів вважає за доцільне вказати на визначений обов`язок суду повно і всебічно з`ясувати всі обставини справи, здійснити справедливий та неупереджений розгляд справи з метою ефективного захисту порушених прав осіб.

Як вказувалося вище, судом було враховано, що відповідач ОСОБА_2 є власником декількох автомобілів та учасником ТОВ «Альфа» та ТОВ «ПРАЙМ ОФІС». В той же час судом не зазначено, які саме автомобілі перебувають у власності відповідача, враховуючи наявність в матеріалах справи копій трьох договорів купівлі-продажу транспортного засобу від 23.11.2018, 30.11.2018, 11.12.2018, за якими ОСОБА_2 здійснив відчуження належних йому трьох вантажних автомобілів (том 1 а.с.233-238). Також згідно із Витягом інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб ТОВ «Альфа» як юридична особа припинено з 28.12.2016 (а.с.123-124 том 1). Відповідно до довідок ТОВ «ПРАЙМ ОФІС» №14 від 30.05.2018 та №20 від 08.02.2019 виплата дивідендів ОСОБА_2 як засновнику у 2017- 2019 роках не проводилась (а.с.125-126 том 1). Співпраця з ТОВ «Нова пошта» та ТОВ «Пост Фінанс» припинена 31.12.2018 (а.с.161,162,209 том 1).

Відповідач, маючи у особистій приватній власності житловий будинок, де зараз проживає позивач з дітьми, винаймає інше житло, за яке сплачує комунальні послуги (а.с.146-152 том 1).

Крім цього, судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів не було враховано, що розмір аліментів в сумі 7000 грн, перевищує розмір аліментів, який стягується з відповідача за рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 24.07.2018 на одну дитину в розмір 5000 грн щомісячно. Суд не обґрунтував, чому розмір аліментів на дружину більший аніж на кожну з малолітніх дітей сторін.

В апеляційній скарзі відповідач просить про стягнення з нього суми аліментів на утримання дружини в розмірі 2000 грн щомісячно, тобто фактично визнаються позовні вимоги на цю суму, відповідно він підтверджує свою здатність на їх сплату позивачу до досягнення дитиною трьох років.

Колегія суддів, зважаючи на викладені обставини, враховуючи майновий стан відповідача, наявність у нього утриманців, а також розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, який (як вказано вище) з 01.07.2019 становить 2007 грн, з 01.12.2019 - 2102 грн, вважає, що розмір аліментів на утримання позивача слід визначити в сумі 3500 грн щомісячно.

В той же час, судом вірно встановлено як право позивача на одержання матеріальної допомоги від чоловіка, так і вірно визначений період сплати такої допомоги з 26.12.2018 по 09.11.2020 включно.

Вказане дає суду апеляційної інстанції підстави для зміни рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів, зменшивши їх до суми 3500 грн щомісячно. В іншій частині рішення суду відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства, тому підлягає залишенню без змін.

Доводи ОСОБА_1 щодо безпідставного відкриття судом апеляційного провадження з огляду на пропуск відповідачем строку на апеляційне оскарження є безґрунтовними з огляду на наступне. Останній день подачі апеляційної скарги для відповідача, обрахований з дня складання повного тексту судового рішення, - 26.05.2019 (день тижня - неділя, вихідний), тому з врахуванням приписів ч.3 ст.124 ЦПК України останнім днем для подачі апеляційної скарги є 27.05.2019. Згідно з відбитком поштового штемпеля на конверті (а.с. 45 том 2) апеляційна скарга відповідачем подана 27.05.2019, вчасно, що відповідає приписам 124 ч.6 ЦПК України.

Не заслуговують на увагу і доводи ОСОБА_1 щодо відсутності в ухвалі Чернігівського апеляційного суду від 21.06.2019 дати сплати судового збору скаржником, дати отримання ним ухвали суду про усунення недоліків, дати надходження апеляційної скарги до суду. Зміст ухвали Чернігівського апеляційного суду від 21.06.2019 повністю відповідає вимогам ст.260 ЦПК України. Оригінал квитанції про сплату відповідачем 18.06.2019 судового збору в сумі 1057,50 грн знаходиться в матеріалах справи (а.с.52 том 2).

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміні підлягає і розмір судового збору, що стягнутий з відповідача на користь держави. Цей розмір з 768,4 грн підлягає зменшенню до 209,97 грн (позов задоволений на 23,33% (3500 грн х 6 міс. = 21 000 (задоволені вимоги); 15000 грн х 6 міс. = 90 000 (ціна позову); сума судового збору 900 грн; 21000 х 100% : 90 000 =23,33 %; 900 грн х 23,33 % :100%= 209,97 грн).

На підставі ст.141 ЦПК України ОСОБА_2 слід компенсувати за рахунок держави 528,60 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено на 50% (3500 грн х 6 міс. = 21 000 (задоволені вимоги); 7000 грн х 6 міс. = 42 000 (сума що оспорюється скаржником в апеляційній скарзі); 21000 х 100% : 42000= 50 %; 1057,20 грн х 50 % :100%= 528,60 грн).

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381- 384, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2019 року змінити, зменшивши розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_1 , з 7000 грн до 3500 грн щомісячно, а розмір судового збору, що стягнутий з ОСОБА_2 на користь держави з 768,4 грн до 209,97 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України 528,60 грн судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

Н.В.Висоцька

Н.В.Шитченко

Повний текст постанови складений 09.07.2019.