Справа № 713/142/19
Провадження №2/713/181/19
РІШЕННЯ

іменем України

24.06.2019 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Пилип`юка І.В., з участю секретаря судового засідання Паучек Є.В., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вижниця в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за договором позики, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за договором позики.

У позові вказував, що 18.04.2018 року ОСОБА_2 позичив у нього 14000 доларів США, які зобов`язався повернути до 17.06.2018 року. На підтвердження укладення договору позики відповідач власноруч написав та підписав розписку, оригінал та незавірену копію якої додав до позовної заяви.

На його неодноразові усні звернення повернути кошти, ОСОБА_2 просив почекати. Повідомляв, що коштів не має, оскільки вони вкладені в спільний бізнес.

Відповідач ігнорує свої зобов`язання та відмовляється їх виконувати, чим грубо порушує його права та вимоги законодавства України.

Заборгованість відповідача за договором позики становить: 14000 доларів США, що еквівалентно - 391160,00 грн. згідно офіційного курсу НБУ (27.94 = 1 долар США) станом на 22.01.2019 року.

Стверджував, що неодноразово в усній та письмовій формах (останній раз 26.11.2018 року), звертався до відповідача про повернення суми боргу, однак відповідача ігнорує ці вимоги, а тому змушений звернутися до суду з даним позовом.

Просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь суму боргу розміром 391160,00 грн. та 3911,60 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлений позов підтримав, послався на обставини, викладені у позовній заяві. Підтримав відповідь на відзив на позов, у якій зазначив, що ОСОБА_2 напозичав багато грошей, приблизно 400 000 доларів США у 35 людей, а разом з ОСОБА_3 - 700 000 доларів США. Знаючи, що повернути такі гроші не можливо, вони все одно позичали. ОСОБА_2 ходив до людей, просив, домовлявся, брав сам, або представляв ОСОБА_3 великим бізнесменом, а тоді приходили разом з останнім і брали гроші. Розписки зазвичай писав ОСОБА_2 , а коли гроші вчасно не повертали, переписував ОСОБА_3 , який на даний час переховується.

Підтвердив, що довіряв ОСОБА_2 , допомагав йому, давав багато грошей. Коли не було у нього, на прохання ОСОБА_2 , брав гроші в інших людей і давав на кар`єр, міні завод по переробці нафтопродуктів, склади і т.д. Наголошував, що ОСОБА_3 не знає, він для нього шахрай і справ з ним мати не хоче. ОСОБА_2 запевняв, що все контролює.

Стверджував, що ОСОБА_2 ніколи не погрожував, звернувся в суд, оскільки з останнім домовлялися про це у разі виникнення непорозумінь щодо повернення боргу.

Минулого року зустрілись із ОСОБА_2 і порахували всі позичені кошти, а також повернуті без примусу в добровільному порядку. В подальшому ОСОБА_2 написав нову боргову розписку, в якій зобов`язався добровільно повернути різницю 14000,00 доларів США протягом двох місяців, що і зафіксовано в розписці.

Пройшов рік, але відповідач позичені кошти не повернув. За цей час продав автомобіль, іншого майна не має, зазначає, що гроші брав не для сім ї, а позичену суму буде повертати дуже довго.

Просив позов про стягнення боргу з ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, підтримав відзив на позов, у якому зазначив, що вважає позовну заяву безпідставною та незаконною, а обставини викладені у позовній заяві такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, а отже є такими, що не підлягають задоволенню.

Пояснив, що 13.06.2016 року між позивачем та ОСОБА_3 , з яким у нього були дружні відносини, було укладено договір позики, який засвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Савчук В.Г. Згідно вказаного договору ОСОБА_3 отримав у позику від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 875078,30 грн., що є еквівалентом 35000 доларів США за офіційним валютним курсом НБУ.

З 13.06.2016 року по березень 2018 року позивач отримував відсотки за вищевказаним договором позики, однак, коли ОСОБА_3 перестав погашати заборгованість за договором позики та сплачувати відсотки за користування коштами, позивач знаючи про їх дружні відносини з ОСОБА_3 , змусив його написати письмову розписку про те, що він нібито позичив у нього грошові кошти у сумі 14000 доларів США. Однак, жодних коштів у позивача ніколи не отримував, а письмова розписка, яка міститься у матеріалах даної справи, написана під тиском з боку позивача та погроз щодо його життя та здоров`я.

Із заявами до правоохоронних органів з даного приводу не звертався, оскільки з ОСОБА_1 перебувають в родинних відносинах.

Вважає, що позовна заява необґрунтована, а її зміст не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки позивач намагається ввести суд в оману щодо обставин справи та незаконно заволодіти грошовими коштами.

Просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає з таких підстав.

На підтвердження позовних вимог та спростування заперечень відповідача позивачем ОСОБА_1 надано суду такі докази:

оригінал розписки від 18.04.2018 року, згідно якої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 позичив у ОСОБА_1 кошти у сумі 14000,00 доларів США, які зобов`язався повернути протягом двох місяців до 17.06.2018 року;

адресовану ОСОБА_2 досудову вимогу ОСОБА_1 від 20.11.2018 року, про необхідність повернення потягом восьми днів з дня її отримання грошових коштів у розмірі 14000,00 доларів США, або 392000,00 грн.;

рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №739, згідно якого ОСОБА_2 отримав досудову вимогу ОСОБА_1 особисто 26.11.2018 року;

офіційний курс гривні НБУ станом на 22.01.2019 року, за яким 100 доларів США становить 2794,85 грн.;

копію розписки від 10.06.2018 року, згідно якої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 позичив у ОСОБА_1 кошти у сумі 31000,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 10.08.2016 року.

На спростування позовних вимог та на підтвердження заперечень проти позову відповідачем ОСОБА_2 суду надано такі докази:

копію договору позики серія НВТ 601836 від 13.06.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Савчук В.Г., зареєстрованого в реєстрі за №6283, згідно якого ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_3 строком до 13.08.2016 року грошові кошти в сумі 875078,30 грн., що еквівалентно 35000,00 доларів США за офіційним валютним курсом НБУ, встановленим на момент укладення договору з розрахунку 1 долар США - 25,002237 грн.;

роздруківку телефонної переписки між «Павлюком Васи» та невідомою особою від 21 та 22 березня 2019 року, у якому не зазначено номерів телефонів осіб, які переписуються.

Позивач зазначає, що невиконання відповідачем ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором позики від 18.04.2018 року в сумі 391160,00 грн. стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

При вирішенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики суд застосовує норми права.

Норми Цивільного кодексу України, а саме ст.ст.1046, 1047, 1049, 1050 визначають таке.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У постанові від 18.09.2013 року по справі №6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Визначення поняття зобов`язання міститься у ст.509 ЦК України.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, договору.

Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу вимог ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: розірвання договору, сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З наданих позивачем та безпосередньо досліджених у судовому засіданні доказів судом установлено, що:

укладений 18.04.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір позики у формі письмової розписки останнього, підтверджує його укладення та засвідчує отримання відповідачем від позивача позики у розмірі 14000,00 (чотирнадцяти тисяч) доларів США на строк до 17.06.2018 року;

відповідач ОСОБА_2 до 17.06.2018 року, тобто у встановлений договором позики від 18.04.2018 року строк, суму позики позивачу ОСОБА_1 не повернув, у зв`язку з чим станом на 22.01.2019 року за офіційним курсом НБУ 27,94 грн. за 1 долар США сума загальної заборгованості становила 391160,00 грн.;

20.11.2018 року позивачем ОСОБА_1 на адресу відповідача ОСОБА_2 надіслано вимогу про необхідність виконати свої зобов`язання за договором позики від 18.04.2018 року, яка отримана останнім 26.11.2018 року, однак залишилась без належного реагування. Факт отримання даної вимоги відповідач визнав.

З урахуванням наведених вище вимог закону, досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин, Суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт укладення в письмовій формі з відповідачем договору позики від 18.04.2018 року та отримання останнім коштів в сумі 14000,00 доларів США.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 до 17.06.2018 року, тобто у встановлений договором позики строк, не виконав свої зобов`язання перед позивачем ОСОБА_1 за договором позики від 18.04.2018 року, тому позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами, доказів протилежного відповідачем суду не надано.

Доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що він грошових коштів від ОСОБА_1 не отримував, не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому судом до уваги не приймаються.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3911,60 грн., сплачені останнім згідно квитанції №53 від 23.01.2019 року через ЧОУ АТ Ощадбанк.

На підставі викладеного, ст.ст.509, 525, 526, 530, 610, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 354 України, Суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 зареєстрований та житель АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_2 борг за договором позики від 18.04.2018 року в сумі 391160,00 грн. (триста дев`яносто одна тисяча сто шістдесят гривень 00 коп.) та 3911,60 грн. (три тисячі дев`ятсот одинадцять гривень 60 коп.) судового збору.

Складання повного тексту рішення відкладено на строк десять днів з дня оголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Вижницький районний суд до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та житель АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Суддя І. В. Пилип`юк