ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 522/8418/17

Апеляційне провадження № 22-ц/813/3896/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів - Сєвєрової Є.С., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря - Маслова Р.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Далія Сергія Олександровича в інтересах акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 22 листопада 2018 року у складі судді Домусчі Л.В.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, стягнення відсотків та пені за депозитним договором №SAMDN2369 від 12 лютого 2013 року на суму 13 275, 30 доларів США та за прострочення грошового зобов`язання за заробітною карткою № НОМЕР_1 всього 625 360, 52 грн..

Позивачка посилалася на те, що 12 лютого 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» в м. Севастополь та нею був укладений депозитний договір № SAMDN2369, відповідно до якого сума банківського вкладу складала 100,00 доларів США, на яку нараховуються відсотки у розмірі 8% річних, строком на 366 днів по 12 грудня 2014 року включно, відсотки по вкладу нараховуються на рахунок № НОМЕР_2 .

Відповідно до п. 7 договору у випадку, якщо по закінченню строку вкладу, клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку, вклад автоматично рахується продовженим ще на 6-ть місяців.

Згідно з п. 8 договору строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта.

Станом на момент окупації АРК на вказаному рахунку позивачки зберігаються грошові кошти в сумі 515,22 доларів США.

Крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк» було випущено та видано позивачу зарплатну картку № НОМЕР_1 , на якій зберігаються грошові кошти в сумі 23829,01 грн..

Після окупації Автономної Республіки Крим ОСОБА_1 , прибувши до м. Одеси, не змогла повернути собі грошові кошти, які знаходились на вказаних картці та рахунку у зв`язку з тим, що їх було заблоковано ПАТ КБ «Приватбанк».

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року у цивільній справі №522/10882/15-ц було задоволено позов ОСОБА_1 та зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 515, 22 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 14 червня 2016 року становить 12 864 грн. 36 коп., які зберігаються на депозитній картці № НОМЕР_2 за депозитним договором № SAMDN2369, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» 12 лютого 2013 року, та грошові кошти у розмірі 23 829 грн. 01 коп., які знаходяться на зарплатній карті № НОМЕР_1 ОСОБА_1 у ПАТ КБ «ПриватБанк».

Посилаючись на те, що до теперішнього часу вищевказане рішення суду не виконане та грошові кошти не повернуті, позивачка просила стягнути з відповідача відсотки за депозитним вкладом № SAMDN2369 у розмірі 101,19 доларів США, 3% річних у розмірі 36, 00 доларів США згідно положень ч.2 ст. 625 ЦК України та пеню у розмірі 13 138,11 доларів США на підставі ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також позивачка просила стягнути з банку на її користь інфляційні збитки у сумі 16 055,99 грн. та 3% річних у сумі 1 664,77 грн. за заробітною карткою № НОМЕР_1 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за депозитним договором №SAMDN2369 від 12 лютого 2013 року у розмірі 132,14 доларів США, з яких:

- 96,10 доларів США - річні відсотки;

- 36,04 доларів США- 3% річних.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за заробітною карткою № НОМЕР_1 у розмірі 29 720, 76 грн., з яких:

- 1 664, 77 грн- 3% річних;

- 16 055, 99 грн.- інфляційні збитки;

- 12 000 грн. - пеня.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно визначено період для нарахування процентів з 31 грудня 2014 року по 30 квітня 2017 року, оскільки відсутні докази звернення позивачки до банку з заявою про розблокування її зарплатної картки та депозитного рахунку; судом першої інстанції неправильно застосовано під час розрахунку процентну ставку 8% річних, оскільки не встановлена точна дата розірвання договору, а договір банківського вкладу не містить визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов`язання за цим договором після закінчення терміну його дії; вимога про нарахування 3% річних та інфляційних збитків судом задоволена неправильно, оскільки є непідтвердженим період нарахування таких виплат, а розрахунок позивачкою зроблено в доларах, що суперечить нормам законодавства України; судом першої інстанції невірно здійснено розрахунок 3% пені відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу мотивований тим, що банк не виконав взятих на себе зобов`язань за договором банківського вкладу тому суд дійшов правильного висновку про стягнення 8% річних, передбачених договором та застосував правильно ст. 625 ЦК України в частині стягнення 3% річних від простроченої суми та інфляційних збитків та правильно застосував загальний строк позовної давності у три роки (ст. 257 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши осіб, які приймають участь у справі, вивчивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що банком не виконані зобов`язання за договором банківського вкладу, кошти вкладникові не повернув, тому повинен нести матеріальну відповідальність перед вкладником , яка передбачена умовами договору та законом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступного.

Встановлено, що 12 лютого 2013 року в м. Севастополь між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений депозитний договір № SAMDN2369, відповідно до якого сума банківського вкладу складала 100,00 дол. США, на яку нараховуються відсотки у розмірі 8% річних, вклад оформлюється на 366 днів, відсотки по вкладу нараховуються на рахунок № НОМЕР_2 .

Згідно п. 7 договору у випадку, якщо по закінченню строку вкладу, клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку, вклад автоматично рахується продовженим ще на 6-ть місяців.

Станом на дату судового розгляду даної справи на вказаному рахунку позивача зберігаються грошові кошти в сумі 515,22 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ (24,968681 грн. 1 дол. США) на 14 червня 2016 року становить 12864,36 грн..

Також ПАТ КБ «ПриватБанк» було випущено та видано позивачці зарплатну картку № НОМЕР_1 , на якій зберігаються грошові кошти в сумі 23829,01 грн..

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року, задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про повернення грошових коштів.

Зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 515, 22 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 14 червня 2016 року становить 12 864 грн. 36 коп., які зберігаються на депозитній картці № НОМЕР_2 за депозитним договором № SAMDN2369, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» 12 лютого 2013 року, та грошові кошти у розмірі 23 829 грн. 01 коп., які знаходяться на зарплатній карті № НОМЕР_1 ОСОБА_1 у ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.17-21).

Рішення суду не виконане, грошові кошти АТ КБ «Приватбанк» не повернув ОСОБА_1 .

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу.

Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1061 ЦК України Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до змісту статей 526 та 1058 ЦК України зобов`язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак ненадання вкладнику можливості користуватися цими коштами, зобов`язання банку з повернення вкладу не вважається виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов`язання, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки відповідачем не надано доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором банківського вкладу, кошти вкладнику не повернуті, рішення суду від 14 червня 2016 року не виконано, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 відсотків за депозитом, 3% відсотків річних, інфляційних витрат та пені.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неправильно визначено період для нарахування процентів з 31 грудня 2014 року по 30 квітня 2017 року, оскільки відсутні докази звернення позивачки до банку з заявою про розблокування її зарплатної картки та депозитного рахунку є безпідставними, оскільки позивачка не зверталася до банку із заявами про розірвання договорів, а лише просила розблокувати її заробітну картку та депозитний рахунок і повернути грошові кошти. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу в банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування стягнення 8% річних, передбачених договором, оскільки не встановлена точна дата розірвання договору, а договір банківського вкладу не містить визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов`язання за цим договором після закінчення терміну його дії, є неправильними. Згідно з судовою практикою та нормами закону при порушенні умов договору підлягають стягненню не тільки суми вкладів, але й відсотки за депозитами, 3% річних, інфляційні витрати та пеня.

Доводи апеляційної скарги про те, що вимога про нарахування 3% річних та інфляційних збитків судом задоволена неправильно, оскільки є непідтвердженим період нарахування таких виплат, а розрахунок позивачкою зроблено в доларах, що суперечить нормам законодавства України , безпідставні з огляду на те, що виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором чи проценти на банківський вклад (статті 1054, 1061 ЦК) в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Також необхідно враховувати, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Доводи апеляційної скарги про невірність здійснення розрахунку 3% пені відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не є підставою для скасування рішення суду, оскільки встановлено, що відповідачем прострочені грошові зобов`язання за депозитним рахунком та за заробітною карткою тому позивачка має право на відшкодування 3% відсотків річних за депозитним рахунком та зарплатною карткою, а також інфляційних збитків за картковим рахунком. Відповідачем не надано інших розрахунків пені.

Оскільки судом першої інстанції рішення постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, то колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

В результаті встановленого та на підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, оскільки постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Далія Сергія Олександровича в інтересах акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 10 липня 2019 року.

Головуючий /підпис/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя Одеського апеляційного суду Г.Я. Колесніков