ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/555/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: на ухвалу ОСОБА_1 .
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року

Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Храпка В.Д.

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної установи «Черкаська виправна колонія №62» про стягнення середньомісячного заробітку,

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом.

В мотивування позовних вимог позивач вказував на те, що з липня 2018 року він працював на посаді молодшого інспектора відділу охорони державної установи «Черкаська виправна колонія №62».

29 жовтня 2018 року він був призваний Кам`янським районним військовим комісаріатом на строкову військову службу, та направлений для її подальшого проходження до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Вказує, що 29 жовтня 2018 року до державної установи «Черкаська виправна колонія №62» було надано повідомлення від 29 жовтня 2018 року №3/2/648 щодо призову його на строкову військову службу.

З місця роботи позивач не звільнявся та будь-яких офіційних повідомлень щодо свого звільнення не отримував. Разом з тим, в період з жовтня 2018 року порушуються його права, відповідачем не виплачується йому заробітна плата.

Зазначає, що загальна сума заробітної плати, яка підлягає стягненню становить 36 903,95 грн.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просив суд стягнути з державної установи «Черкаська виправна колонія №62» на його користь суму середнього місячного заробітку з жовтня 2018 року по теперішній час у розмірі 36 903,95 грн, та стягнути судові витрати в сумі 50 грн.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 липня 2019 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державної установи «Черкаська виправна колонія №62» про стягнення середньомісячного заробітку закрито.

Ухвала суду мотивована тим, що встановивши, що позивач ОСОБА_2 проходив службу в Державній установі «Черкаська виправна колонія №62» та був звільнений зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України за п. 8 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств), суд дійшов висновку, що вказаний спір виник з приводу виплати останньому грошового забезпечення і його необхідно розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим просить її скасувати та ухвалити рішення по суті спору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на обставини викладені ним у позовній заяві.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

У статті 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

За загальним правилом, передбаченим у частині 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових правовідносин.

За змістом пункту 2 частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними законами, до яких, зокрема, відноситься Закон України «Про державну службу».

Як видно із Витягу з наказу від 31 липня 2018 року «Про особовий склад» виданого державною установою «Черкаська виправна колонія (№62)» призначено ОСОБА_2 , новоприйнятого, молодшим інспектором відділу охорони державної установи «Черкаська виправна колонія (№62)». Відповідно до вказаного наказу ОСОБА_2 присвоєно первинне спеціальне звання рядовий внутрішньої служби з 01.08.2018 року.

Наказом Державної установи «Черкаська виправна колонія (№62)» №153/)С-18 від 29.10.2018 року молодший сержант внутрішньої служби, молодший інспектор відділу охорони державної установи «Черкаська виправна колонія №62 Косарь К.О. звільнений зі служби в державній кримінально-виконавчій службі України за п. 8 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств) закону України «Про Національну поліцію» з 29.10.2018 року.

Згідно зі статтею 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу, спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України.

Служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Стосовно осіб, які претендують на службу в Державній кримінально-виконавчій службі України, за їх письмовою згодою проводиться спеціальна перевірка в порядку, встановленому Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Особи, які претендують на службу в Державній кримінально-виконавчій службі України, до призначення на відповідну посаду подають за місцем майбутньої служби декларацію про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за формою і в порядку, що встановлені Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», та зобов`язані повідомити керівництву органу чи підрозділу, на посаду в якому вони претендують, про працюючих у цьому органі чи підрозділі близьких їм осіб.

На службу до Державної кримінально-виконавчої служби України приймаються на конкурсній, добровільній, контрактній основі громадяни України, які спроможні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, віком, освітнім і професійним рівнем та станом здоров`я ефективно виконувати відповідні службові обов`язки. Кваліфікаційні вимоги до професійної придатності визначаються нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України. При прийнятті на службу може бути встановлений строк випробування до шести місяців. Не може бути прийнята на службу особа, яка має не погашену або не зняту судимість за вчинення злочину, крім реабілітованої, або на яку протягом останнього року накладалося адміністративне стягнення за вчинення корупційного правопорушення.

Громадяни України, які вперше зараховуються на посади рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби та у відповідних випадках пройшли встановлений строк випробування, складають присягу.

Особа рядового чи начальницького складу кримінально-виконавчої служби підписує текст присяги, який зберігається в її особовій справі. Порядок складення присяги визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.

Присвоєння і позбавлення спеціальних звань, а також пониження і поновлення у спеціальному званні здійснюються в установленому порядку.

Трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).

Особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюються такі спеціальні звання, зокрема рядовому складу - рядовий внутрішньої служби.

На осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України поширюються вимоги та обмеження, встановлені Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України зобов`язані подавати щороку до 1 квітня за місцем служби декларацію про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за минулий рік за формою і в порядку, що встановлені Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Позивача ОСОБА_2 було призначено на посаду молодшого інспектора відділу охорони державної установи «Черкаська виправна колонія (№62)» та присвоєно спеціальне звання рядовий внутрішньої охорони, а тому його посада відноситься до публічної служби.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що між сторонами виник спір, пов`язаний з проходженням ОСОБА_2 публічної служби, тому такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Тому суд першої інстанції, правильно застосувавши норми процесуального права, закрив провадження в цій справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не свідчать про наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду, апеляційний суд у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 листопада 2019 року.

Судді