КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 755/8288/17 Головуючий у 1 інстанції: Астахова О.О.
провадження №22-ц/824/7305/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 липня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року у складі судді Астахової О.О. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року позивач - ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 18 липня 2008 року у розмірі 79 990,21 доларів США та 147 844 грн. 13 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості, а також судові витрати по сплаті судового збору по 12 942 грн. 74 коп. з кожного.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк», назву якого в подальшому змінено на ПАТ «УкрСиббанк», 18 липня 2008 року був укладений кредитний договір №0, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у іноземній валюті в розмірі 65 000 доларів США строком до 18 липня 2029 року зі сплатою 12,80 % річних протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту.

По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування, процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору. Погашення кредиту та відсотків за його користування повинно було здійснюватися до 18 числа кожного місяця шляхом сплати ануїтентних платежів в розмірі 745 доларів США.

В забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору 18 липня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 , а також між позивачем і ОСОБА_3 укладено договори поруки, за умовами якого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як поручителі, зобов`язалися відповідати за невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором і відповідальність відповідачів є солідарною.

Свої зобов`язання позивач виконав у повному обсязі, надавши відповідачу ОСОБА_1 кредит в обумовленому договором розмірі, натомість відповідач не здійснює платежів для погашення кредиту і в результаті чого утворилася вказана заборгованість.

07 квітня 2017 року відповідачу ОСОБА_1 направлено вимогу про погашення заборгованості, але вказана вимога залишена без задоволення. Так як досудове врегулювання спору виявилося неможливим, то позивач змушений був звернутися з даним позовом до суду.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 79 990 доларів США 21 центів та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 147 844 грн. 13 коп.

В іншій частині відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір в розмірі 33 828 грн. 23 коп.

В апеляційній скарзі позивача з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні стягнення заборгованості з поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ухвалення в цій частині нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга АТ «УкрСиббанк» підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач порушив зобов`язання, встановлені договором, і доказів своєчасної та повної оплати заборгованості за кредитним договором до суду не надав, із заявами про застосування наслідків спливу строку спеціальної позовної давності не звертався, та дійшов висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 79 990,21 доларів США та пені в розмірі 147 844 грн. 13 коп.

Проте, рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що 18 липня 2008 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено кредитний договір №0, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 65 000 доларів США строком до 18 липня 2029 року включно зі сплатою 12,80 % річних протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту.

По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування, процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору. Погашення кредиту та відсотків за його користування повинно було здійснюватися до 18 числа кожного місяця шляхом сплати ануїтентних платежів в розмірі 745 доларів США (а.с.5-12).

Згідно з п.п.1.2.2 кредитного договору позичальник зобов`язується повернути суму кредиту та сплатити проценти, штрафи та інші платежі згідно умов договору.

18 липня 2008 року з метою забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №218219 та №218220 - договір поруки між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 (а.с.22-27).

Відповідно до п.1.3 договору поруки №218219 від 18 липня 2008 року ОСОБА_2 відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплати процентів, комісії, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

За п.1.3 договору поруки №218220 від 18 липня 2008 року ОСОБА_3 відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплати процентів, комісії, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

Рішенням Загальних Зборів Акціонерів від 27 жовтня 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінив своє найменування на ПАТ «УкрСиббанк», яке виступає правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях АКІБ «УкрСиббанк».

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором №0 від 18 липня 2008 року станом на 29 травня 2017 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 79 990,21 доларів США, з яких: 59 134,64 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ - 1 557 923 грн. 85 коп. - заборгованість по кредиту; 20 855,57 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ - 549 447 грн. 67 коп. - заборгованість по відсоткам. Крім того, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості становить 147 844 грн. 13 коп., з яких пеня за кредитом - 24 773 грн. 06 коп., пеня за відсотками - 123 071 грн. 07 коп. (а.с.33-42).

Згідно зі ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 611 ЦК України, передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

За ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна або кілька осіб.

За ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

З договорів поруки слідує, що вони набирають чинності з моменту підписання обома сторонами та діють до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до погашення поручителем зобов`язань боржника в рахунок виконання зобов`язань за основним договором в сумі та в межах якої поручитель відповідає перед кредитором, тобто до першої із перерахованих подій, яка настала раніше (п. 2.1 договорів поруки).

За ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно зі ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (ст.ст.530, 631 ЦК України).

Суд вважав, що як вбачається з п.3.1 Договору поруки, ним не встановлений ані строк дії цього договору, ані строк припинення поруки (в розумінні ст.251, ч.4 ст.559 ЦК України), тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Судом було зазначено, що боржник ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 18 липня 2029 року (згідно кредитного договору), якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 12 цього договору на підставі будь-якого з п.п.2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 8.4, 10.2, 10.14 договору, і тому поряд з встановленням строку дії основного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Суд вказав, що разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу, а як вбачається з розрахунку заборгованості, останнє погашення заборгованості за кредитним договором відбулося 18 вересня 2014 року.

Суд вважав, що у зв`язку з порушенням боржником умов кредитного договору щодо своєчасного внесення чергових платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене ст.ст.1048, 1050 ЦК України та Розділу 12 Кредитного договору право на дострокове повернення кредиту за вимогою банку, надіславши вимогу від 07 квітня 2017 року на ім`я позичальника про усунення порушення Кредитного договору, а сааме, погашення простроченої заборгованості з 32 календарного дня з дати одержання цього повідомлення.

До суду банк звернувся 30 травня 2017 року (а.с.70).

Звертаючи увагу на те, що від жовтня місяця 2014 року у банку виникло право на звернення, зокрема і до поручителів, з вимогою про стягнення боргу, але з такою вимогою банк звернувся лише 30 травня 2017 року при поданні позову до суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , то суд вважав, що за наведених обставин відповідно до положень ч.4 ст.559 ЦК України договори поруки є припиненими і прийшов до висновку, що відповідачі порушили взяті на себе зобов`язання, визначені кредитним договором та договором поруки щодо вчасного повернення кредиту та сплати відсотків, що призвело до виникнення заборгованості, проте, в силу вимог закону, поруки є припиненими, а тому відсутні підстави для стягнення кредитної заборгованості з поручителів.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками.

Як вбачається із заочного рішення, підставою для відмови у позові до поручителів є посилання суду на положення ч.4 ст.559 ЦК України та пропуск кредитором 6-місячного строку не пред`явлення вимог до поручителя.

При цьому, суд першої інстанції, взагалі не досліджував питання,коли саме настав строк виконання основного зобов`язання та чи був він змінений на підставі відповідної письмової вимоги.

Фактично початок перебігу 6-місячного строку на пред 'явлення вимог до поручителя за висновками суду почався з дати невнесення чергового платежу (датою виникнення прострочення) - від 20 жовтня 2014 року.

Проте, за положеннями ст.559 ЦК України датою початку перебігу 6-місячного строк на пред`явлення вимог до поручителя є не дата виникнення прострочення, а день настання строку виконання основного зобов`язання.

Частиною 4 ст.559 ЦК України визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

Такий строк настає щодо всієї суми з дати настання строку виконання у повному обсязі, або з дати зміни строку на повернення кредиту відповідною вимогою.

При цьому, враховуючи, що зміст зобов`язання визначено окремими щомісячними платежами, щодо кожного щомісячного зобов`язання строк наступає у даті її сплати та відраховується по кожному платежу окремо.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Так як згідно з ч.2 статтею 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватися і до поручителя.

Отже, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Відповідно до матеріалів справи строк виконання основного зобов 'язання відповідно до умов Кредитного договору визначений-18 липня 2029 року.

Вимога про дострокове повернення кредиту на адресу Відповідача-1 направлена 07.04.2017 рокута вручена 24.04.2017 року

З врахуванням того, що за умовами Кредитного договору зміна строку повернення кредиту відбувається на 32 календарний день з моменту отримання вимоги, то про зміну строку можна стверджувати лише від09 травня 2017 року(32 календарний день з дати отримання) і тому 6-місячний строк, на пред`явлення вимог до поручителя спливає 09.11.2017 року (09.05.2017 р. + 6 міс.)

З позовом до суду АТ «УкрСиббанк» звернувся у травні 2017 року, що встановлено судом при розгляді справи.

А тому судом першої інстанціїдопущено помилку при визначенні та обчисленні 6-місячного строку на пред`явлення вимог до поручителів щодо основного зобов`язання і сформовано безпідставний висновок про пропуск такого строку та неправильно застосовано ч.4 ст.559 ЦК України до спірних правовідносин.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 24 постанови від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до ч. 4 ст.559 ЦК України порука припиняється протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя. Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення або вручення йому вимоги про погашення боргу, так і пред`явлення до нього позову. При цьому в разі пред`явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Несплата щомісячних платежів не тягне за собою зміну строку виконання основного зобов`язання, а тому не дає підстав для початку перебігу строку, визначеного ч.4 ст.559 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 суд застосував позовну давність.

До стягнення заявлено заборгованість станом на 29.05.2017 року в розмірі 79 990,21 доларів США, яка складається із:

-заборгованості за кредитом - 59 134,64 доларів США ;

-заборгованості по процентах за період від 18.07.2008 року до 18.05.2017 року, в тому числі прострочена заборгованість - 20180,37 доларів США

-пеня у розмірі 147 844,13 грн.

З огляду на наведене, судом встановлено правомірність нарахування відсотків по 18.05.2017р. та відмовлено у задоволенні вказаних вимог виключно зі спливом позовної давності.

З висновками суду про правомірність нарахування відсотків АТ «УКРСИББАНК» погодилося.

За умовами Кредитного договору нарахування процентів передбачено до моменту повернення позики, що узгоджується з положеннями абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України (У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики).

За положеннями ч.3 ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Суд, встановивши, законність і обгрунтованість вимог, правомірність нарахування процентів, допустився помилки при застосування позовної давності та не врахував, зміст зобов`язань (зокрема, не врахувано, що проценти є щомісячним зобов`язанням та позовна давність до таких вимог застосовується окремо по кожному платежу).

Щодо вимог кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіку погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), то перебіг позовної давності починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному з платежів.

Як встановлено судом,ОСОБА_1 своїх зобов`язань за Кредитним договором не виконав.

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Так як договором передбачено щомісячні платежі, що складаються з кредиту, відсотків, винагороди, комісії, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, враховуючи, що за умовами наведеного договору погашення кредиту повинно здійснюватисяпозичальником частинами кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному з платежів.

Так як проценти є окремими щомісячними зобов`язаннями, а судом в ході розгляду справи встановлено обґрунтованість та законність вимог в цій частині, то суд повинен був врахувати, що позовна даність до нарахованих процентів застосується окремо щодо кожного щомісячного платежу.

Оскільки позов пред`явлено у травні 2017 року, то проценти нараховані за період від 18.11.2016 року до 18.05.2017 року, є такими, що заявлені в межах позовної давності і щодо них позовна давність не спливла.

При тому, судом при розгляді справи не встановлено підстав для припинення нарахування відсотків, а відповідно до встановлених обставинзаявлені вимоги визнано законними та обґрунтованими.

Проте, Верховним Судом України вже сформовано правові позиції щодо порядку обрахунку позовної даності за вимогами по Кредитних договорах.

Зокрема, правові позиції Верховного Суду України зводяться до наступних висновків:

«За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Так як умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту)встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржникаповернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність заневиконання иього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моментунедотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак іпочаток перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається змоменту порушення строку його погашення.

Отже, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватисяпозичальниками частинами кожного місяця, врахунок чого вносяться кошти, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов`язань.»

Такі позиції щодо обрахунку позовної давності (окремо по кожному щомісячному платежу) висловлені Верховним Судом України

З огляду на вищенаведені правові позиції Верховного Суду України кредитний договір деталізує обов`язком Позичальника щодо повернення коштів та встановлює окремі щомісячні зобов`язання.

Таким чином, невиконане грошове зобов`язання, має різні складові (основний борг, відсотки, пеня) які нараховані за різний період.

При цьому, розрахунок заборгованості серед іншого включає заборгованість за щомісячними платежами, строк позовної давності за якими ще не сплив та знаходиться в межах загального (трирічного строку позовної давності).

Враховуючи, що позов пред`явлено у травні 2017 року, то проценти нараховані за період від 18.11.2016 року до 18.05.2017 року є такими, що заявлені в межах позовної давності і щодо них позовна давність не сплила, а висновки суду в цій частині є необгрунтованими.

Враховуючи вищенаведене, судом не враховано положення ст.261 ЦК України та правові позиції Верховного Суду України по справам, що призвело до безпідставної відмови у позові, в частині стягнення з поручителів, з підстав пропуску позовної давності в частині відсотків нарахованих за період від 18.11.2016 року до 18.05.2017 року.

При розгляді справи суд першої інстанції не встановив обставин, які мають значення для вирішення справи та дійшов передчасних висновків про сплив позовної давності щодо всіх вимог, не надав оцінки змісту спірних правовідносин, зокрема дійшов передчасних висновків щодо відмови у стягненні заборгованості, оскільки позовна давність не спливла щодо всіх вимог.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, підставою для скасування судового рішення повністю або частково є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст.376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нової постанови.

Колегія суддів з врахуванням всіх обставин справи, наявних доказів в матеріалах справи вважає за необхідне заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року скасувати і прийняти постанову, якою позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 18 липня 2008 року у розмірі 79 990,21 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у сумі 147 844 грн. 13 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту №0 від 18 липня 2008 року в розмірі 79 990,21 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 147 844 грн. 13 коп.

Також суд вважає за необхідне стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір у розмірі 50 742 грн. 58 коп., по 16 914 грн. 12 коп. з кожного, у відповідності вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року скасувати і прийняти постанову, якою позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок № НОМЕР_3 в AT «УкрСиббанк», МФО 351005, ) суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 18 липня 2008 року у розмірі 79 990,21 доларів США (сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто доларів США 21 цент) та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у сумі 147 844 грн. 13 коп. (сто сорок сім тисяч вісімсот сорок чотири грн. 13 коп.).

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок № НОМЕР_3 в AT «УкрСиббанк», МФО 351005, ) суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту №0 від 18 липня 2008 року в розмірі 79 990,21 доларів США (сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто доларів США 21 цент) та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 147 844 грн. 13 коп. (сто сорок сім тисяч вісімсот сорок чотири грн. 13 коп).

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок № НОМЕР_3 в AT «УкрСиббанк», МФО 351005, ) судовий збір у розмірі 50 742 грн. 58 коп., по 16 914 грн. 12 коп. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 08 липня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: