_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/2081/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2019 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Огренич І.В.

при секретарі Сницереві А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , збільшивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідача три процента річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 12876,82 гривень, щомісячні чотири проценти за користування грошовими коштами в розмірі 1087900,94 гривень, інфляційні витрати за весь час прострочення в розмірі 54062,92 гривень, а також судові втирати. При цьому позивачка посилається на те, що рішенням Київського райсуду м.одеси від 18 липня 2001 року було постановлено рішення про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 26700 гривень (що на момент винесення рішення було еквівалентно 5000 доларів США). На даний час в повному обсязі рішення суду не виконано, а станом на 14.12.2017 року від відповідача надійшли на рахунок Першого Київського відділу ДВС м.Одеса на користь ОСОБА_1 в рахунок виконання вищезазначеного рішення суду грошові кошти в розмірі 9648,65 гривень, а тому з посиланням на ст..ст.251,253,612,625,631,1048,1049 ЦК України позивачка звернулась до суду з даним позовом.

До судового засідання позивачка та її представник не з`явились, повідомлялись, представник позивачки надав до суду заяву з проханням слухати справу у їх відсутність.

Відповідач до судового засідання не з`явився, повідомлявся, про причини неявки суд не сповістив.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 13 липня 1998 року між сторонами був укладений договір позики , відповідно до якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 суму у розмірі 5000 доларів США, яку зобов`язався повернути до 01 січня 1999 року, а також зобов`язувався до повернення суми сплачувати 4% від позиченої суми.

18 липня 2001 року Київським районним судом м. Одеси було постановлено рішення про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 26700 гривень (що було еквівалентно на момент винесення рішення 5000 доларів США).

30 травня 2003 року Київський районний суд м. Одеси видав виконавчий лист на виконання рішення суду від 18.07.2001 року про стягнення боргу з ОСОБА_2

20 червня 2011 року постановою головного державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції виконавчий документ був повернений у зв`язку із тим, що боржник за адресою, вказаною у виконавчому документі, зареєстрований та фактично мешкає, але за адресою мешкання у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення.

В 2015 році позивачка звернулась до Київського районного суду м. Одеси із заявою про видачу дублікату виконавчого листа, так як не отримала в 2011 році від державної виконавчої служби постанову та виконавчий лист.

13січня 2016 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 було відмовлено у видачі дублікату, у зв`язку з чим була подана апеляційна скарга.

24 лютого 2016 року ухвалою Апеляційного суду Одеської області була задоволена апеляційна скарга.

Станом на 14.12.2017 року від ОСОБА_2 надійшли на рахунок Першого Київського відділу ДВС м. Одеса від заробітної плати боржника перераховані на користь позивачки грошові кошти в розмірі 9648 грн. 65 коп., що підтверджується копією листа Першого Київського відділу ДВС м. Одеса від 14.12.2017 №В-151/63.

Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпеченні ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, у справі, яка розглядається вимоги позивача про стягнення процентів 4% після січня 1999 (строк повернення позики) не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Такі праві висновки, узгоджуються з позицією Великої палати ВС, висловленою у постанові від 28.03.2018 у справі №14-10цс18.

У ст.1050 ЦК передбачено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу.

За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, ОСОБА_1 має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, а не у вигляді стягнення 4%.

Щодо вимог про стягнення індексу інфляції, суд вважає вказані вимоги такими, що не підлягають задоволенню, оскільки нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держаним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниці України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору укладеним між сторонами, індексації не підлягає. Тому норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначено у гривні.

Керуючись ст.ст.10,13,76,89,141,259,263,265,354,355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) 3% річних в розмірі 12876,82 гривень, в іншої частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийнятті постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 24.06.2019 року.

Суддя Огренич І. В.