Провадження 2/127/5520/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань Шеремети А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Свою позицію обґрунтовувала тим, що 17.11.2016 року вона разом з сином ОСОБА_3 знаходилась в автомобілі таксі, яким керував ОСОБА_2 і, рухаючись по Хмельницькому шосе в м. Вінниці, ОСОБА_2 , не дотримавшись безпечної дистанції, допустив зіткнення з автомобілем, що рухався попереду «Toyota Land Cruiser 200» НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 Внаслідок ДТП вона отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості забій ділянки правого коліна, підшкірні гематоми, гемартроз (крововилив в порожнину суглобу) правого колінного суглобу, які потягли тривалий розлад здоров`я. Також тілесні ушкодження отримала дитина. Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 18.09.2018 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

На оплату лікування вона понесла матеріальні збитки в сумі 5 145,73 грн., також їй був призначений тримісячний курс лікування препаратом «Дона», вартістю 490 грн. за одну порцію, загальна вартість такого курсу 1470 грн., рекомендоване санаторно-курортне лікування протягом 14 днів, вартість одного дня становить 1288 грн., загальна вартість 15 456 грн.

Син - ОСОБА_3 не був визнаний потерпілим в кримінальному провадженні, проте в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримав закриту черепно-мозкову травму струс головного мозку, забій м`яких тканин чола, пошкодження м`яких тканин правого плечового поясу. Вказані ушкодження належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я і експертом встановлено, що ці тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з вказаною ДТП. На оплату лікування сина вона понесла витрати в сумі 2 823,68 грн.

Таким чином, розмір завданої ОСОБА_5 майнової шкоди, внаслідок протиправних дій відповідача, становить 24 895 грн. (2 845,73+2300+2823,68+1470+15 456 = 24 895 грн.), яка підлягає стягненню з відповідача на підставі ст.ст. 22, 1166, 1187 ЦК України.

Крім того, внаслідок дій відповідача позивачу та дитині завдана моральна шкода, яка полягає в фізичному болі і душевних стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я та злочинною поведінкою відносно позивача та дитини. Під час зіткнення син вдарився головою і плечима об сидіння водія і дотепер відчуває головні болі, не може концентрувати свою увагу, його поведінка стала «некерованою», він погано спить, часто плаче, порушилась мова і почались заїкання. Його переслідують страхи, він боїться гратися дитячими машинками, їздити в транспорті, бути поруч із технікою, боїться гучних звуків. Після ДТП син проходив стаціонарне лікування в Вінницькій обласній дитячій клінічній лікарні з 18.11.2016 року до 29.11.2016 року. В зв`язку з посттравматичним стресовим розладом внаслідок отриманих тілесних ушкоджень була проведена стаціонарна судово-психіатрична експертиза в КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка». На лікуванні син знаходився з 30.11.2016 року до 05.01.2017 року. Після такого тривалого перебування на стаціонарних лікуваннях, в тому числі в жахливих умовах психоневрологічної лікарні, де в коридорах і палатах не проведені ремонти, брудна постільна білизна, погане харчування, поруч із важко хворими дітьми, син ОСОБА_3 . пережив сильний стрес. Дитина стала замкнутою, мова ще більше порушилась, стали частими заїкання. Син постійно плаче, боїться спілкування з людьми.

Такі наслідки спричинили непоправну шкоду психічному здоров`ю дитини і сильні душевні хвилювання всій сім`ї.

Сама ОСОБА_1 після отриманої травми дотепер проходить вартісне лікування, відчуває болі в колінах, які не дають спокійно спати, думати і жити нормальним життям. З 18.11.2016 року до 23.12.2016 року вона проходила амбулаторне та стаціонарне лікування і не могла приділити достатньо уваги своїй сім`ї. Порушились життєві плани всієї сім`ї, після ДТП вона відчуває неспокій і відчуття, що знову трапиться аварія. Під час лікування дитини на стаціонарі вона постійно знаходилась поруч, відчувала біль, страждання і переживання за сина, не могла нормально спати і харчуватись, значно порушилось її звичайне життя. Тривале перебування на стаціонарі в психоневрологічній лікарні підірвало її психічну рівновагу, вона постійно плакала, хвилювалась за здоров`я дитини, розуміла, що перебування у закладі спричинить непоправну шкоду психічному здоров`ю сина.

Розслідування кримінального провадження і тривалі розгляди справи в суді також негативно позначились на її житті і здоров`ї, оскільки вона вимушена була відкладати свої справи, заново переживати біль і страждання, і ці спогади спричиняли сильні хвилювання, тривогу, порушення сну. Вона також відчувала приниження і образу через небажання ОСОБА_2 вибачитись, зрозуміти власні дії, допомогти, поцікавитись станом здоров`я її та дитини.

На підставі ст.ст. 23, 1167 ЦК України і враховуючи характер та обсяг, глибину страждань, завданих протиправними діями відповідача, позивач ОСОБА_1 визначила компенсацію моральної шкоди їй та її сину в розмірі по 250 000 грн.

Тому позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь 24 895 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, а також 500 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В судових засіданнях позивач ОСОБА_1 і її представник ОСОБА_6 підтримали позовні вимоги. Позивач повідомила, що в ДТП постраждала вона і її син. В неї було ушкоджено два коліна, вона лікується до цього часу, оскільки травми дали ускладнення. Оскільки син сильно постраждав в ДТП і з 18.11.2016 року до 05.01.2017 року був на стаціонарному лікуванні, вона повинна була бути поруч, тому їй гіпс не накладали і вона проходила амбулаторне лікування та стаціонарне лікування на дому. Просила врахувати, що значні наслідки і ускладнення для ЦНС дитини дала черепно-мозкова травма, у нього почались посттравматичні стресові розлади. Син тепер весь час лікується, перебуває на обліку у невролога та психіатра, погано говорить, не може навчатись в 1 класі. Його мучать постійні головні болі, страхи, він плаксивий і неврівноважений, боїться колективу. Після ДТП життя всієї сім`ї перетворилось у постійний стрес і біль. В січні 2018 року вона зверталась з клопотанням до слідчого про проведення комплексної судово-медичної та психіатричної експертизи, але для цього знову потрібно було тривалий час перебувати на стаціонарі в психоневрологічній лікарні. Для дитини це було б новим стресом і могло призвести до непоправних наслідків. Докази, які вона надала до матеріалів справи, лише частково підтверджують матеріальні витрати, за весь час вона понесла набагато більше витрат на своє лікування та лікування дитини. Товарні чеки датовані 20.11.2018 року, оскільки вона звернулась до аптеки із проханням роздрукувати чеки на підставі відомостей, що містяться на її дисконтній картці. Просила врахувати, що вона і дитина переживають сильні душевні страждання внаслідок дій, завданих відповідачем, його байдужої поведінки. Тому вона підтримала обставини, викладені в позові і просила його повністю задоволити.

Представник ОСОБА_6 подав відповідь на відзив (а.с. просив оцінити всі надані докази і пояснення позивача щодо глибини душевних страждань мами і дитини, а також понесених витрат на лікування, та задоволити позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, подав письмовий відзив (а.с. 112-114). Свою позицію обґрунтовував тим, що дійсно, 17.11.2016 року сталась ДТП і оскільки ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості було порушене кримінальне провадження за ч. 1 ст. 286 КК України. Лише позивач визнана потерпілою, але ні на стадії досудового слідства, ні до початку судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_1 з цивільним позовом до ОСОБА_2 не зверталась, тому вважає, що ні матеріальної, ні моральної шкоди ОСОБА_1 і її сину завдано не було. ОСОБА_3 взагалі не був потерпілим від кримінального правопорушення, а тому не набув права на відшкодування будь-якої шкоди. Позивачем не було враховано, що у вересні 2018 року він перерахував на її користь 3 000 грн., тому підстав для сплати суми в більшому розмірі немає. Також відповідач вважає, що позивач не довела належними доказами розмір позовних вимог, оскільки товарні чеки, видаткові накладні на суму 7 967,41 грн. не підтверджують факт придбання медичних препаратів для неї, а також позивач не довела, які препарати призначались їй для лікування травм, отриманих внаслідок ДТП. Крім того, розрахункові документи датовані кінцем 2017 року та протягом 2018, але ДТП сталась 17.11.2016 року, проте позивач не довела причинний зв`язок між тілесними ушкодженнями, отриманими 17.11.2016 року та витратами на лікування і на медичні препарати, понесеними в 2018 році. Висновок лікаря і рекомендація санаторно-курортного лікування, орієнтовною вартістю 15 456 грн., також не є доказом майнової шкоди, оскільки таких витрат позивач фактично не понесла. Тому, оскільки позивач не довела наявність причинно-наслідкового зв`язку між тілесними ушкодженнями, отриманими в ДТП та витратами, понесеними на лікування через тривалий час після ДТП і не довела наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення для покладення обов`язку відшкодувати шкоду, відповідач просив відмовити в задоволенні позову в цій частині. Моральну шкоду та її розмір відповідач вважає також необґрунтованими та недоведеними. Просив врахувати, що від проведення судово-психіатричної експертизи ОСОБА_3 позивач відмовилась, ОСОБА_3 не був визнаний потерпілим в кримінальному провадженні і про завдання йому будь-якої шкоди ОСОБА_1 під час розслідування і розгляду кримінального провадження не заявляла. В позовній заяві не обґрунтовано, в чому полягали моральні страждання дитини, не доведений причинно-наслідковий зв`язок між шкодою і ДТП 17.11.2016 року. Також відповідач зазначив, що на його утриманні знаходиться малолітній син ОСОБА_7 , який має тяжке захворювання і він несе періодичні витрати на лікування своєї дитини.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_8 позов не визнав, додатково повідомив, що свої вимоги ОСОБА_1 не довела і належних доказів матеріальної і моральної шкоди не надала. Просив врахувати, що ОСОБА_2 вчинив злочин з необережності, причино-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_2 та хворобами ОСОБА_3 не встановлений, дитина не визнана потерпілою в кримінальному провадженні. ОСОБА_1 не підтвердила витрати, які понесла на своє лікування в 2016 році, чеки датовані 2018 роком, що не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки роздруковані одним днем і викликають сумнів. Також безпідставним є твердження позивача про ушкодження обох колін, оскільки у висновку експерта і у вироку зазначено про травму одного коліна. Також необґрунтованими є вимоги позивача про витрати на санаторно-курортне лікування, оскільки таких витрат фактично не було. Визнав, що дійсно під час ДТП 17.11.2016 року в машині також був малолітній ОСОБА_3 , але жодного висновку, який би підтверджував, що стан здоров`я дитини погіршився внаслідок ДТП, немає. Просив повністю відмовити в задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що ДТП значно вплинула на життя всієї сім`ї, оскільки дитина зростала здоровою і розумною, проте після отриманої травми, хоча вона і визнана легким тілесним ушкодженням, син став нервовий, постійно плаче, всього боїться, його не цікавлять іграшки, він не може зосереджуватись. Дитина перебуває на обліку у психіатра і через такі розлади вирішується питання про переведення його на індивідуальне навчання. ОСОБА_1 і ОСОБА_3 перенесли стрес під час тривалого лікування на стаціонарах. Вони відчувають біль, страждання і нервове напруження по цей час. Між всіма членами сім`ї погіршились стосунки, всі майнові збереження і дохід сім`ї витрачається на лікування сина, тому вважає, що діями ОСОБА_2 завдана значна матеріальна і моральна шкода.

Судом проведені наступні процесуальні дії у справі.

22.12.2018 року позовна заява ОСОБА_1 прийнята до розгляду та відкрите загальне провадження у даній справі (а.с. 77).

18.03.2019 року закрите підготовче провадження у справі (а.с. 128).

Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Правовідносини виникли між сторонами з приводу завдання шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми ЦК України.

Судом встановлено, що на підставі вироку Вінницького апеляційного суду Вінницької області від 08.05.2019 року ОСОБА_2 був визнаний винним за ч. 1 ст. 289 КК України і йому призначене покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 2 роки. На підставі п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року звільнений від відбування призначеного покарання (а.с. 158-160).

Вінницьким апеляційним судом встановлено, що 17.11.2016 року, близько 15.45, ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем «Daewoo Nexia», д/н НОМЕР_2 , рухаючись по проїзній частині вулиці Хмельницьке шосе в м. Вінниці в напрямку вулиці Д.Галицького, в районі перехрестя з вулицею Єрмака, не дотримався безпечної дистанції між керованим ним транспортним засобом та технічно справним автомобілем «Toyota Land Cruiser 200», н.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався попереду в попутному напрямку, внаслідок чого допустив зіткнення з останнім. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Daewoo Nexia», д/н НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 338/440 від 28.04.2017 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді: «забою ділянки правого коліна, підшкірні гематоми, гемартроз (крововилив в порожнину суглобу) правого колінного суглобу», які належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, оскільки потягнули за собою тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.

Дані обставини, встановлені вироком суду, в силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

ОСОБА_1 перебувала на амбулаторному та стаціонарному лікуванні з приводу забою ділянки правого коліна, підшкірної гематоми, гемартрозу загалом з 18.11.2016 року до 23.12.2016 року, що також знайшло відображення у висновку експерта № 338/440 (а.с. 168-170).

В листопаді 2018 року при зверненні до МКЛ № 3 встановлений діагноз: «посттравматичний ДОА обох колінних суглобів ІІ-ІІІ ст.» «синовії обох колінних суглобів» «кіста Беккера справа» (а.с. 14).

В судовому засіданні також встановлено на підставі пояснень сторін та на підставі відомостей, внесених до ЄРДР № 0009168 (а.с. 166), що в автомобілі «Daewoo Nexia», яким керував ОСОБА_2 під час ДТП 17.11.2016 року, також був малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Він отримав тілесні ушкодження і 17.11.2016 року був доставлений до Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні. Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого ВОДКЛ ОСОБА_3 № 14300, дитина поступила в нейрохірургічне відділення, в анамнезі травма 17.11.2016 року внаслідок ДТП, загальний стан середнього ступеня важкості. Діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку. Забій м`яких тканин чола. Пошкодження тканин правого плечового поясу. ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні у ВОДКЛ з 19.11.2016 року до 29.11.2016 року (а.с. 24).

В період з 30.11.2106 року до 05.01.2017 року ОСОБА_3 знаходився на лікування у ВОПНЛ ім. акад. Ющенка (а.с. 26). Поступив зі скаргами на підвищену дратівливість, нервовість, часті «істерики», неспокійний сон, непереносимість голосних звуків, музики, нетримання сечі вночі, запинки в мові. В анамнезі захворювання після перенесеного стресу в ДТП 17.11.2016 року. Комісією лікарів встановлений діагноз: посттравматичний стресовий розлад, заїкання, енурез, ЗНМ ІІІ р.

Згідно висновку експерта № 333/439 від 20.03.2017-28.04.2017 року, проведеного на підставі даних судово-медичного обстеження ОСОБА_3 , 2012 р.н., даних медичної карти стаціонарного хворого № 14300 ВОДКЛ, медичної карти стаціонарного хворого № 12680 Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. Ющенка, експертами було встановлено, що у ОСОБА_3 під час стаціонарного лікування у ВОДКЛ з 19.11.2016 року до 29.11.2016 року були виявлені тілесні ушкодження «закрита черепно-мозкова травма струс головного мозку, забій м`яких тканин чола», «пошкодження м`яких тканин правого плечового поясу» і вказані ушкодження за своїм характером належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, виникли від дії тупого твердого предмету (предметів) (п. 2.3.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995р.); по давності утворення відповідають строку події, вказаній в постанові про призначення експертизи 17.11.2016 року. Судово-медична оцінка діагнозів «Посттравматичний стресовий розлад», «ЗНМ ІІІ р.», заїкання, енурез», виставлених в медичній картці стаціонарного хворого № 12680 ВОПНЛ ім.. Ющенко на ім`я ОСОБА_3 під час лікування з 30.11.2016 року до 05.01.2017 року, за необхідності, можлива після проведення окремої судово-психіатричної експертизи (а.с. 20-23).

19.06.2017 року на підставі постанови слідчого була проведена судово-психіатрична експертиза експертами КЗ «ВОПНЛ ім. акад. Ющенка». Згідно висновку № 207 при теперішньому психолого-психіатричному обстеженні лікарями ОСОБА_3 було відмічено нестійкість уваги, рухливість, розгальмованість, емоційну лабільність, плаксивість, наявність істеричних реакцій, порушення мови у вигляді заїкання. Для об`єктивного визначення психічного стану, ОСОБА_3 потребує тривалого обстеження та спостереження в умовах психіатричного стаціонару, з подальшим проведенням стаціонарної судово-психолого-психіатричної експертизи (а.с. 35-39).

В судовому засіданні встановлено, що така експертиза не була проведена.

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 проходив стаціонарне лікування у ВОДКЛ з 06.07.2017 року до 12.07.2017 року, під час якого був оглянутий неврологом, із діагнозом: «наслідки ЧМТ, струсу головного мозку» (а.с. 28-29).

ОСОБА_3 в період з 24.11.2018 року до 30.11.2018 року перебував на стаціонарному лікуванні у ВОКДІЛ із діагнозом: «посттравматичне ураження ЦНС» (а.с. 139).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів. До них належать, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що збитками, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі, є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

У відповідності до вимог ст. 1192 Цивільного кодексу України, відшкодуванню підлягають завдані збитки у повному обсязі.

Згідно ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Вина ОСОБА_11 у вчиненні ДТП, внаслідок якої ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, а ОСОБА_3 легкі тілесні ушкодження підтверджується вироком Вінницького апеляційного суду від 08.05.2019 року, висновками експертів, наведеними у рішенні, а також самим визнанням ОСОБА_11 факту завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , ОСОБА_3

Оскільки вина ОСОБА_11 у завданні шкоди внаслідок ДТП встановлена в судовому засіданні, дії ОСОБА_11 були неправомірними і між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, суд вважає обґрунтованим позов ОСОБА_1 про відшкодування завданої шкоди.

Те, що малолітній ОСОБА_3 не визнаний потерпілим у кримінальному провадженні не виключає, що ОСОБА_11 не повинен нести цивільно-правову відповідальність в зв`язку з завданням тілесних ушкоджень дитині.

Обґрунтовуючи вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди позивач ОСОБА_1 надала товарні чеки ТОВ «Єврофарм Вінниця» на придбання медичних препаратів від 23.01.2018 року на суму 120,50 грн. (а.с. 40), від 10.10.2018 року на суму 211,70 грн. (а.с. 41), від 11.10.2018 року на суму 112,50 грн. (а.с. 42), від 21.08.2018 року на суму 164,10 грн. (а.с. 43), від 06.05.2018 року на суму 119,85 грн. (а.с. 44), від 29.12.2017 року на суму 95,50 грн. (а.с. 45), від 22.06.2018 року на суму 102,20 грн. (а.с. 50), від 01.12.2017 року на суму 75,88 грн. (а.с. 51), від 21.02.2018 року на суму 123,27 грн. (а.с. 52), від 17.07.2018 року на суму 376,09 грн. (а.с. 53), від 01.12.2017 року на суму 181,17 грн. (а.с. 54), від 16.09.2018 року на суму 178,80 грн. (а.с. 55), від 27.11.2017 року на суму 150,30 грн. (а.с. 56), від 25.06.2018 року на сумі 186,30 грн. (а.с. 57), від 17.08.2018 року на суму 212,88 грн. (а.с. 58), від 24.11.2017 року на суму 47,75 грн. (а.с. 59).

Також позивач надала чеки про придбання медичних препаратів в мережах аптек 22.11.2018 року на суму 300 грн., 22.11.2017 року на суму 613,24 грн., 19.11.2018 року на суму 2300 грн., 22.11.2018 року на суму 95,48 грн., 22.11.2018 року на суму 162,95 грн. (а.с. 60).

В матеріалах справи містяться видаткові накладні ТОВ «Оніксмед» на лікарські засоби від 06.08.2017 року на суму 1279,85 грн. (а.с. 47), від 20.06.2018 року на суму 105,15 грн. (а.с. 46), від 30.05.2018 року на суму 332,05 грн. (а.с. 48), від 12.05.2018 року на суму 104,49 грн. (а.с. 49).

Разом з тим, дані докази не підтверджують витрати позивача на своє лікування та лікування ОСОБА_3 , оскільки доказів, що в періоди придбання ОСОБА_1 і ОСОБА_3 знаходились на лікуванні, їм були призначені лікарські засоби, що вказані в чеках і накладних, позивач не надала. Тобто, встановити, що саме ОСОБА_1 понесла ці витрати і вони пов`язані із лікуванням травм, отриманих внаслідок ДТП, неможливо.

Доказів понесення витрат ОСОБА_1 на лікування саме в період з 17.11.2016 року до 23.12.2016 року, а також ОСОБА_3 в період з 19.11.2016 року до 05.01.2017 року в матеріалах справи немає.

Безпідставними є вимоги в частині компенсації санаторно-курортного лікування ОСОБА_1 в сумі 15 456 грн., оскільки позивач фактично таких витрат не понесла, таке лікування їй було лише рекомендоване, тому в розумінні ст. 22 ЦК України дана сума не є збитками.

Враховуючи наведені обставини, позов в частині відшкодування матеріальної шкоди не підлягає задоволенню в зв`язку з його недоведеністю.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з положень ст. ст. 23, 1167 ЦК України, а також роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує межі позовних вимог, характер і обсяг, глибину душевних і фізичних страждань, яких зазнала позивач та її син ОСОБА_3 , характер кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_2 , ступінь його вини, інші обставини, що мають істотне значення, зокрема часткове відшкодування завданої майнової шкоди на суму 3 000 грн., а також те, що відповідач має на утриманні сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який станом на 06.06.2016 року перебував на обліку в онкогематологічному відділенні у ВОДКЛ з діагнозом: тромбоцитопенічна пурпура, волога форма, гострий період (а.с. 117, 118).

Так, суд приймає до уваги, що внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, під час лікування (амбулаторного і стаціонарного) в період з 18.11.2016 року до 23.12.2016 року відчувала сильні болі, через набряк в коліні її рухи були обмежені, проводились медичні маніпуляції (пунції) щодо вилучення крові з колінного суглобу (зазначено у висновку експертизи). Тривале лікування від отриманих травм, перенесений біль, викликали сильні душевні хвилювання та страждання.

Згідно наданих позивачем і свідком пояснень моральні страждання ОСОБА_1 отримала і від душевного болю та стресу, пов`язаного з тілесними ушкодженнями, тривалою госпіталізацією і станом здоров`я дитини ОСОБА_3 , 2012 р.н. Перебування з ним в стаціонарі в період з 19.11.2016 року до 05.01.2017 року, лікування черепно-мозкової травми і посттравматичного стресового розладу дитини, який супроводжувався порушеннями психічного стану, заїканням, енурезом, а також розуміння, що внаслідок таких травм дитина і на даний час хворіє, перебуває під наглядом психіатра і невролога, потребує індивідуального навчання, завдають їй, як матері, сильних глибоких переживань і страждань.

Тому, враховуючи наведені обставини, норми ст. 23 ЦК України, а також вимоги розумності і справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, завданої малолітньому ОСОБА_3 , суд приймає до уваги, що дитина отримала черепно-мозкову травму струс головного мозку, що за своїм характером належить до легких тілесних ушкоджень, і перебувала на стаціонарному лікуванні з 19.11.2016 року до 29.11.2016 року. В період з 30.11.2016 року до 05.01.2017 року із посттравматичним стресовим розладом, заїканням, енурезом ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні у ВОПНЛ ім. Ющенка. Суд вважає, що внаслідок таких обставин дитина отримала психічну та фізичну травму, відчувала біль, тривалий час перебувала в умовах, що емоційно пригнічували її, була плаксивою, вдавалась до істеричних реакцій, нервозностей, мала неспокійний сон, відчувала страхи, що також знайшло своє відображення у висновках експертів. Суд оцінює і приймає до уваги пояснення батьків - ОСОБА_9 і ОСОБА_1 щодо стану здоров`я їх сина, поведінки і наслідків травми, погіршення здібностей дитини в навчанні, перенесеного сильного стресу внаслідок ДТП, а також приймає до уваги медичні документи і докази, що містяться в матеріалах цивільної справи. Оцінюючи їх в сукупності та за власним переконанням, враховуючи глибину фізичних і душевних страждань ОСОБА_3 , вимоги розумності і справедливості, вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню компенсація моральної шкоди, завданої дитині ОСОБА_3 , в розмірі 50 000 грн.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України. Позов в частині відшкодування моральної шкоди був пред`явлений на суму 500 000 грн., а задоволений на суму 100000 грн. (20%), тому судовий збір за вимогу майнового характеру (5 000 грн.) підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог на суму 1000 грн.

Оскільки позивач ОСОБА_1 була звільнена від сплати судового збору в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди і в задоволенні позову в цій частині відмовлено, судовий збір слід залишити за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-82, 89, 258-259, 263, 264-265, 273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої неповнолітньому ОСОБА_3 .

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1 000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог ст.ст. 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року).

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , АДРЕСА_1

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 , зареєстрований в АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складене 25.10.2019 року.

Суддя: