ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року

м.Суми

Справа №573/2080/18

Номер провадження 22-ц/816/3515/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Хвостик С. Г. , Орлов І. В.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - орган опіки та піклування Білопільської міської ради Сумської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 26 квітня 2019 року в складі судді Замченко А.О., постановлену в м. Білопілля,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , у листопаді 2018 року звернулася до суду з позовом, в якому, просила ухвалити негайне для виконання рішення, яким вселити її та її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в житлове приміщення - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язавши ОСОБА_2 надати їй комплект ключів від вхідних дверей квартири.

Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який було розірвано 03.10.2018 року. Від шлюбу вона з відповідачем має сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . За час шлюбу позивач з відповідачем придбали двокімнатну квартиру. В зв`язку з тим, що шлюбні відносини з відповідачем не склалися позивач повідомила останнього про те, що має намір укласти повторний шлюб з іншим чоловіком. Зазначає, що в зв`язку з цим відповідач вигнав її разом із дитиною із належної їй квартири. В подальшому останній змінив замки на дверях та не пускав її до вказаної квартири тим самим вчиняючи перешкоди у користуванні спільним сумісним майном. Вказує, що рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 02.10.2018 року визнано за нею ? частину квартири, що була нажита ними за час шлюбу. Зазначає, що домовленості між нею та відповідачем щодо вселення її до зазначеної квартири не досягнуто, а тому останній продовжує чинити їй перешкоди в доступі та користуванні спільною квартирою.

Рішенням Білопільського районного суду м. Суми від 26.04.2019 року позов задоволено.

Вселено ОСОБА_5 та її малолітнього сина ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_2 . Зобов`язано ОСОБА_2 надати ОСОБА_6 комплект ключів від квартири АДРЕСА_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 704 грн. 80 коп. Додатковим рішенням Білопільського районного суду м. Суми від 17.05.2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 7500 грн. 00 коп. у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення із додатковим рішенням та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку стосовно того, що відповідач здійснює перешкоди позивачу у користуванні квартирою. Вважає, що судом безпідставно залучено до справи орган опіки і піклування Білопільської міської ради. Зазначає, що додаткове рішення прийняте судом першої інстанції без дотримання норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Представником позивача - адвокатом Конорєвим В.О. надано до апеляційного суду відзив в якому останній зазначив, що відповідачем подано апеляційну скаргу з порушенням вимог процесуального закону щодо її оформлення. Вказує, що в матеріалах справи наявна достатня кількість доказів, що підтверджують факт вчинення дій останнім щодо перешкоджання у користуванні квартирою позивачем. Просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вважає, що вселення позивача з дитиною в квартиру повинно відбутися на підставі судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем чиняться перешкоди у користуванні позивачем належною їй частиною квартири.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду виходячи з наступного.

Як вбачається із цивільної справи, позивач з відповідачем перебували у шлюбних відносинах. Від шлюбу вони мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, за час шлюбу ними було придбано двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Білопільського районного суду м. Суми від 03.10.2018 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 розірвано. (а.с. 37 матеріалів справи № 573/1252/18).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом ( ст. 321 ЦК України).

За правилами ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач, як власник частини квартири має право на вселення до житлового приміщення, яке належить їй на праві власності, а також має право безперешкодно ним користуватися.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно визнання права позивача на вселення та користування належною їй частиною квартири.

Водночас, колегія суддів відхиляє доводи відповідача стосовно того, що ним не вчиняються дії по перешкоджанню позивачеві у користуванні належною їй частиною квартири з огляду на те, що вказані доводи ніяким чином не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність у позивача права на вселення та користування належною їй частиною квартири.

Окрім того, складений працівниками виконкому м. Білопілля 16.01.2019р. акт обстеження умов проживання, в якому зазначено, що відповідач не перешкоджає вселенню його колишній дружині разом з дитиною в квартиру, і що остання має власний ключ і доступ до приміщення квартири, не є в розумінні частини 2 ст. 78 ЦПК України переконливим доказом доведення про не порушення прав позивача, як власника, на розпорядження своєю часткою квартири, бо наведені висновки зроблені зі слід сусідів без вказівки їх ім`я, а допитаний в суді свідок ОСОБА_9 , мешканець квартири АДРЕСА_3 , яка знаходиться в будинку де знаходиться спірна квартира , не дав свідчень того, у позивача були наявні ключі від квартири.

Крім того, колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги проте, що суд першої інстанції безпідставно залучив до участі у справі орган опіки і піклування Білопільської міської ради з огляду на імперативність норм, що містяться в ч. 4 ст. 19 Сімейного кодексу України, якими визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Також, колегія суддів відхиляє доводи відповідача стосовно того, що суд першої інстанції виніс додаткове рішення з порушенням норм процесуального права за таких обставин.

Відповідно до ст.246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу, якою визначено, що суд може за заявою учасників справи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно матеріалів справи рішення суду ухвалено 27.04.19, заява позивача про розподіл судових витрат разом з документами щодо розрахунку та оплати витрат на правничу допомогу до суду надійшла 02.05.19. Ухвалою суду від 02.05.19 було призначено до розгляду в судовому засіданні на 15.05.19, але за клопотанням відповідача розгляд цієї заяви двічі відкладався і по суті вирішено 17 травня. Отже заява про розподіл судових витрат надійшла до суду вже після закінчення судових дебатів.

Частиною 3 ст. 376 ЦПК України передбачені випадки порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.

Наведений випадок недотримання судом норм процесуального права не дає підстав для обов`язкового скасування рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 26 квітня 2019 року та додаткове рішення цього ж суду від 17 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 09 липня 2019 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: С.Г. Хвостик

І.В. Орлов