Номер провадження: 22-ц/813/2274/19
Номер справи місцевого суду: 523/6231/18
Головуючий у першій інстанції Аліна С.С.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Півнєву Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного управління юстиції в Одеській області на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 07 червня 2018 року про задоволення скарги на дії державного виконавця по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Офіцерової Людмили Леонідівни, заінтересована особа ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

07 травня 2018 року до Суворовського районного суду м. Одеси надійшла скарга ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.3-5).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 07 червня 2018 року було вирішено скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Офіцерової Л.Л. задовольнити (а.с.22-23).

24 липня 2018 року до суду надійшла апеляційна скарга першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного управління юстиції в Одеській області на вказану ухвалу. Апелянт зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна, та відповідно до ч.2 ст.24 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Тому апелянт зазначив, що державним виконавцем 17 квітня 2018 року було прийнято рішення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання у відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження», адже відповідно до виконавчого документу ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , дана територія не є підвідомчою Приморському ВДВС і Одеській області. Також апелянт вказує, що у заяві стягувача не надано відомостей про наявність зареєстрованого нерухомого майна боржника ОСОБА_2 на території підвідомчої Приморському ВДВС в Одеській області, та відповідно до п.10 ч.4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю. Так апелянт просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити (а.с.32-36).

Ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області Погорєлової С.О. від 28 листопада 2018 року було відкрито апеляційне провадження (а.с.55-56) та ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 10 грудня 2018 року справу призначено до розгляду (а.с.61).

В зв`язку з ліквідацією Апеляційного суду Одеської області протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа була розподілена колегії суддів Одеського апеляційного суду в складі головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.03.2019 року справа була прийнята до провадження та призначена до розгляду (а.с. 66-68).

Відзив чи заперечення на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходили.

В судовому засіданні апелянт просив задовольнити апеляційну скаргу. Інші учасники провадження в судове засідання не з`явилися. Про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець не з`ясувала місце роботи та місцезнаходження майна ОСОБА_2 , хоча значна частина придбаного ним майна знаходиться в м. Одесі, у тому числі й у Приморському районі, - відповідно до арештованих об`єктів нерухомості слідчими органами. Так, суд першої інстанції, посилаючись на законодавчі положення вирішив задовольнити скаргу заявника.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, та відхиляючи доводи апеляційної скарги вважає за необхідне зазначити таке.

З матеріалів справи вбачається, що 30.05.2017 року Суворовський районний суд видав виконавчий лист в справі № 523/15770/16 на виконання рішення від 16.05.2017 року про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнової шкоди в розмірі 42 835 грн та витрат по оплаті публікації в пресі оголошення про виклик до суду в розмірі 780 грн. Боржник за виконавчим листом - ОСОБА_2 (а.с. 6).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02.03.2018 року в справі № 523/8413/17 скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Офіцерової Людмили Леонідівни вирішено задовольнити. А саме визнати передчасними дії старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Офіцерової Людмили Леонідівни щодо повернення виконавчого листа. Зобов`язати старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Офіцерову Людмилу Леонідівну вирішити питання, пов`язані з відкриттям виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №523/15770/16-ц, виданого Суворовським районним судом м. Одеси 30.05.2017 року, про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнової шкоди в розмірі 42835 грн. та в рівних частинах витрати за публікації оголошення в пресі про виклик до суду в розмірі 780 грн. При цьому, варто зауважити, шо за обставинами вказаної справи 08.06.2017 року старшим державним виконавцем Офіцеровою Л.Л. складено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з посиланням на п.10 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження». Суд першої інстанції приймаючи рішення в справі вирішив задовольнити скаргу стягувача мотивувавши своє рішення тим, що державний виконавець не з`ясувала місце роботи та місцезнаходження майна ОСОБА_2 , хоча значна частина придбаного ним майна знаходиться в м. Одесі, у тому числі й у Приморському районі, - відповідно до арештованих об`єктів нерухомості слідчими органами (а.с. 7-9).

13.04.2018 року стягувач ОСОБА_1 подав державному виконавцю Офіцеровій Л.Л. заяву про виконання судового рішення (а.с. 12).

17.04.2018 року головним державним виконавцем Офіцеровою Л.Л. було направлено повідомлення стягувачу Базелюку А.О. про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання в зв`язку з тим, що боржник ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а тому виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання рішення (а.с. 10-11).

Не погоджуючись з такими діями стягувач вирішив звернутися до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п. 10 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За ст. 24 Закону виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати. За ч. 5 вказаної статті виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Згідно з ч. 7 статті у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

З вище наведених норм діючого законодавства вбачається, що виконавець уповноважений перевіряти фактичну наявність майна у боржника вже після відкриття виконавчого провадження, а не до вирішення питання про його відкриття. До такого висновку дійшов й Верховний Суд в постанові від 17.04.2019 року в справі № 607/10653/17.

Разом з тим, вирішуючи спір по суті суд, керуючись нормами матеріального та процесуального права, повинен досліджувати та враховувати всі обставини, які мають значення для справи. Так, як вбачається з матеріалів справи та не оскаржувалось стороною апелянта в процесі розгляду справи відповідно до копій постанов від 05.03.2009 року та від 16.03.2009 року, прийнятих по кримінальній справі №3, яка знаходиться в провадженні СУ ГУМВС України в Одеській області, і які були додані до заяви стягувача ОСОБА_1 , на нерухоме майно посадових осіб КС «Україна», яке знаходиться у Приморському районі міста Одеси, накладено арешт. Тобто, фактично стягувач надав інформацію виконавця щодо наявності в боржника нерухомого майна. Разом з тим, не зважаючи на обставини та матеріали, надані стягувачем держвиконавець не з`ясувала місце роботи та місцезнаходження майна ОСОБА_2 , хоча значна частина придбаного ним майна знаходиться в м. Одесі, у тому числі й у Приморському районі, про що свідчать арештовані об`єкти нерухомості слідчими органами, на що правильно звернув увагу суд першої інстанції. За таких обставин виконавець мала можливість відкрити виконавче провадження, перевірити відомості, надані стягувачем, та у випадку не підтвердження відповідної інформації повернути виконавчий документ стягувачу з відповідних підстав. Відтак, доводи апеляційної скарги відхиляються апеляційним судом.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що до аналогічних висновків дійшов суд першої інстанції в справі № 523/8413/17 за поданою вперше скаргою стягувача на дії державного виконавця. При цьому варто зауважити, що апеляційна скарга Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеської області на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 02 березня 2018 року, щодо подання якої зауважував апелянт, була повернута апелянту без розгляду ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 05.05.2018 року, що підтверджується відповідними відомостями, які містяться в ЄДРСР.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін на підставі ст. 375 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного управління юстиції в Одеській області - залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 07 червня 2018 року про задоволення скарги на дії державного виконавця - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повний текст постанови виготовлено 20 червня 2019 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

05.06.2019 року м. Одеса