Номер провадження: 22-ц/813/568/19
Номер справи місцевого суду: 500/5456/17
Головуючий у першій інстанції Швець В. М.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі - Маслову Р.Ю.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

переглянувши справу №500/5456/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним, відшкодування майнової та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайоного суду Одеської області від 14 листопада 2018 року у складі судді Швеця В.М., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2, звернувшись 4 жовтня 2017 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що в порядку поділу майна подружжя на транспортний засіб автомобіль марки «Ваз»-2108, реєстраційний номер НОМЕР_1, визнано за нею та за відповідачем ОСОБА_3 право спільної часткової власності, де частка кожного рівна Ѕ. 31 січня 2017 року відповідач ОСОБА_3 без погодження з нею продав транспортний засіб. Посилаючись на вказані обставини, позивач ОСОБА_2 просила на підставі статей 203, 215 ЦК України визнати недійсним укладений відповідачем ОСОБА_3 договір купівлі-продажу від 31 січня 2017 року транспортного засобу автомобіля марки «Ваз»-2108, реєстраційний номер НОМЕР_1, стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь на відшкодування завданої відчуженням майна моральної шкоди 10000,00 грн., на відшкодування понесених у звязку з погіршенням через переживання стану здоровя витрат на лікування в сумі 7331,64 грн. (а.с.1-3).

Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі (а.с.27).

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, зазначивши, що відчуження транспортного засобу було обумовлено неможливістю спільного користування майном, вимогою ОСОБА_2 сплатити грошову компенсацію за належну їй частку у спільному майні, відсутністю перешкод для продажу, так як ОСОБА_2 право на частку в транспортному засобі на своє імя не реєструвала. Транспортний засіб є автомобілем 1989 року випуску, вартість, за яку автомобіль продано, ОСОБА_2 не спростовано, половину коштів, виручених від продажу автомобіля ним було надіслано ОСОБА_2 грошовим переказом. Вимоги щодо відшкодування майнової та моральної шкоди є безпідставними, ОСОБА_2 хворіє тривалий час, доказів причинного звязку між заявленою шкодою та його діями, рівно як і доказів протиправності його дій, що мали наслідком завдання шкоди, не надано.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.138-139).

Висновок суду в частині вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу мотивовано незалученням до участі в справі всіх сторін спірного договору, отриманням грошових коштів в сумі 10000,00 грн. вартості Ѕ частки проданого рухомого майна. Висновок суду в частині вимог про відшкодування шкоди мотивовано недоведеністю відповідальності відповідача.

Справу з апеляційного суду Одеської області передано до Одеського апеляційного суду у звязку з ліквідацією.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 січня 2019 року справу прийнято до провадження

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 січня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 8 лютого 2019 року справу призначено до розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судове рішення суду першої інстанції повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у безпідставності врахування як грошової компенсації вартості Ѕ частки автомобіля отриманих поштовим переказом коштів в сумі 10000,00 грн.; у заниженні вартості проданого майна, у якій вартість Ѕ частки мала б бути рівною сумі, еквівалентній 1345,00 доларів США; у невідповідності посилань суду на не вчинення нею дій по реєстрації належної їй частки транспортного засобу в силу не зясування предявлення судового рішення для виконання в органи ДАІ та не проведення реєстрацію права власності на частку рухомого майна через перешкоди з боку відповідача у наданні транспортного засобу для огляду. Полягає у неправильній оцінці доказів завдання шкоди, взаємозвязку між продажем транспортного засобу та погіршенням стану здоровя; у не розясненні судом необхідності залучення до участі в справі належного відповідача тощо.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 1 березня 2012 року в справі №2-1069/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, зокрема, визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ ідеальну частку на автомобіль марки «Ваз»-2108, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1989 року випуску (а.с.5-10).

Згідно Договору купівлі-продажу транспортного засобу №6049/17/000960 від 31 січня 2017 року, укладеного між ТОВ «Сигнал-Авто», як комісіонером, діючим у відповідності до пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України №1388 від 7 вересня 1998 року та на підставі укладеного з власником транспортного засобу Договором №6049/17/000960 від 31 січня 2017 року, (продавець) в особі відповідального ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (покупець), продано транспортний засіб автомобіль марки «Ваз» модель 2108 Хетчбек-В, 1989 року випуску, номер шасі НОМЕР_2, номерний знак НОМЕР_1, за вартістю 20000,00 грн. Транспортний засіб на момент продажу був зареєстрований за власником (комітентом за договором комісії) з 19 серпня 2010 року (а.с.11, 132).

15 березня 2017 року ОСОБА_3 направлено ОСОБА_2 поштовий грошовий переказ №6/0081 на суму 10000,00 грн. з письмовим повідомленням «рішення суду Ѕ автомобіля»; переказ отримано особисто 23 березня 2017 року (а.с.47, 48).

Згідно Довідки від 22 березня 2017 року №31/15/5144-428 Територіального сервісного центру №5144 транспортний засіб автомобіль «Ваз»-2108, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстровано за новим власником за реєстраційний номером НОМЕР_3 (а.с.96).

ОСОБА_2, 1951 року народження, має інвалідність 2-ї групи з 13 травня 2003 року довічно; має хронічні захворювання, періодично проходить лікування (а.с.19-22, 118-128).

ОСОБА_3, 1945 року народження, має хронічні захворювання, періодично проходить лікування (а.с.75-78).

Позивачем ОСОБА_2 предявлено вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Договір купівлі-продажу рухомого майна є правочином, тобто у сенсі положень частини 1 статті 202 ЦК України є дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину (ч.1 ст.216 ЦК України).

Встановлено, що спірним є Договір купівлі-продажу транспортного засобу №6049/17/000960 від 31 січня 2017 року; сторонами даного договору є продавець та покупець. Даний договір як правочин є дією, спрямованою на набуття покупцем та припинення продавцем цивільних прав та обовязків власника транспортного засобу.

За Договором купівлі-продажу транспортного засобу №6049/17/000960 від 31 січня 2017 року покупцем є громадянка ОСОБА_5, договір став для неї підставою набуття цивільних прав та обовязків на придбаний за договором транспортний засіб.

Таким чином, визнання недійсним Договору купівлі-продажу транспортного засобу №6049/17/000960 від 31 січня 2017 року напряму стосується прав та інтересів ОСОБА_5, яка як сторона спірного правочину не була залучена до участі в справі в якості відповідача.

Відповідно до визначених статтею 13 ЦПК України правил диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1); учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.3).

Таким чином, суд першої інстанції розглянув справу на підставі поданої ОСОБА_2 позовної заяви, де позивач розпорядилася своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд та, відповідно, вказала відповідачем за вимогами про визнання правочину недійсним лише продавця ОСОБА_3 та не визначила учасником процесу покупця транспортного засобу ОСОБА_5

Порядок залучення до участі в справі співвідповідача врегульовано статтею 51 ЦПК України відповідно, до якої суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача (ч.1); після спливу строків, зазначених у частині 1, суд може залучити до участі у справі співвідповідача виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача (ч.3).

Встановлено, що позов до суду подано 4 жовтня 2017 року, провадження у справі відкрито 30 жовтня 2017 року за правилами ЦПК України 2004 року, в редакції, діючій на час постановлення ухвали; нова редакція ЦПК України є чинною з 15 грудня 2017 року, відповідно, розгляд справи відбувався за нормами ЦПК України в новій редакції, яка передбачає чіткі процесуальні правила щодо залучення до участі в справі співвідповідача. Основним з таких правил є і було те, що для залучення співвідповідача до участі в справі має бути відповідне письмове клопотання (заява) позивача у справі.

В даному випадку в справі відсутнє клопотання позивача ОСОБА_2 про залучення до участі в справі в якості співвідповідача покупця транспортного засобу ОСОБА_5, відтак, суд першої інстанції не мав процесуальних підстав для залучення даної сторони правочину, про недійсність якого предявлено вимоги, до участі в справі.

Доводи ОСОБА_2 в тій частині, що суд першої інстанції у порушення норм процесуального права не розяснив їй необхідності залучення до участі в справі належних відповідачів, не приймаються, так як обовязком суду є розяснення учасникам справи їх прав та обовязків, а не розяснення до ухвалення судового рішення по суті того, з яким позовом, до кого та з якими вимогами особа має звернутися до суду; надання правничої допомоги не є компетенцією суду.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, де учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій; суд має зберігати обєктивність і неупередженість. Розяснення позивачу необхідності залучення до участі в справі тих чи інших осіб в якості відповідачів не підпадає під положення частини 5 статті 12 ЦПК України.

Відповідно до визначених статтею 367 ЦПК України меж розгляду справи судом апеляційної інстанції в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно пункту 4 частини 3 статті 376 ЦПК України прийняття судом рішення про права, свободи, інтереси та (або) обовязки осіб, що не були залучені до участі у справі, як порушення норм процесуального права є підставою для обовязкового скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Таким чином, право визначення кола учасників процесу належить позивачу, лише за письмовим клопотанням позивача суд першої інстанції на певній стадії цивільного процесу може залучити до участі в справі співвідповідача; не залучення до участі в справі належних відповідачів має наслідком відмову в позові, що не позбавляє особу звернутися до суду з позовом до належних відповідачів в порядку, встановленому ЦПК України.

Оскільки відмова в позові в частині вимог про визнання недійсним правочину мала місце з підстав не залучення до участі в справі належних відповідачів, з чим апеляційний суд погоджується, то оцінка наявності правових підстав для визнання правочину недійсним не надається для виключення преюдиційності у разі звернення ОСОБА_2 до суду з іншим позовом.

Зі змісту позову вимоги про відшкодування шкоди обгрунтовані вчиненням ОСОБА_3 дій щодо продажу транспортного засобу. Положення статті 204 ЦК України визначають презумпцію правомірності правочину, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У даній справі договір купівлі-продажу транспортного засобу недійсним не визнано, відтак, допоки відсутнє судове рішення про недійсність правочину, такий є правомірним, відповідно, відсутні й правові підстави вважати дії по укладенню правочину такими, що завдали шкоди. Наразі склад цивільного правопорушення для відшкодування майнової та моральної шкоди в порядку статей 1166, 1167 ЦПУ України відсутній і суд першої інстанції з цим визначився правильно.

Підстави для скасування рішення суду та ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення про задоволення вимог відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним, відшкодування майнової та моральної шкоди залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 1 липня 2019 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Є.С.Сєвєрова