Дата документу 10.07.2019 Справа № 334/4945/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/4945/18
Провадження №22-ц/807/2497/19
Головуючий в 1-й інстанції - Баруліна Т.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О. В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2019 року, ухвалене в м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 02.05.2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчатися,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів на період навчання. В позові зазначала, що відповідач є її рідним батьком. За рішенням Запорізького районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2016 року, яке було змінено рішенням Апеляційного суду Запорізької області 01.06.2016 року, відповідач виплачував аліменти на утримання позивачки до досягнення нею повноліття на користь її матері, оскільки дочка перебувала на її утриманні. На даний час позивачка навчається в Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, незаміжня і не працює, оскільки навчається на денному відділені вищезазначеного учбового закладу, у зв`язку з чим потребую матеріальної підтримки, на придбання одягу, транспортні витрати, особисті речі та предмети догляду. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не здійснює, хоча працює на посаді заступника директора з загальних питань ВАТ «Запоріжжяобленерго» і має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині, яка продовжує навчання. Тому, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на навчання у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів відповідача до закінчення нею навчання.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , у розмірі 1/12 частини з усіх видів його доходів щомісячно, починаючи з 13.07.2018 року до 30.06.2021 року на період навчання.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 768,40грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Будовської Наталії Володимирівни подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині розміру стягнутих аліментів та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги взяв до уваги той факт, що відповідач має на утриманні двох неповнолітніх дітей та страждає на певні захворювання. Між тим, вказані обставини не можуть впливати на обов`язок батька отримувати свою повнолітню доньку, яка продовжує навчання. Крім того, за наявності зазначених обставин відповідач у справі сплачував аліменти до повноліття позивачки, а відповідно його майновий стан не змінився.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2019 року це 192 100 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1921 грн. (1921 грн. Х 100 = 192 100 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є батьком позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 від 04.07.2018 р., видане повторно (а.с.67).

На підставі рішення Запорізького районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2016 року, яке було змінено рішенням Апеляційного суду Запорізької області 01.06.2016 року, відповідач виплачував аліменти на утримання позивачки до досягнення нею повноліття на користь її матері, оскільки дочка перебувала на її утриманні, в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно (а.с.8-9).

ОСОБА_1 ,2000 р.н. в 2017 році вступила до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ 4 рівня акредитації, є курсантом рядовим поліції, та навчається на 2 курсі денного відділення, термін закінчення її навчання червень 2021 року, що підтверджується Довідкою № 3107 від 26.12.2018 р. та Контрактом № 3780 від 07.08.2017р. про здобуття освіти у ДДУВС (а.с.68,76).

Відповідно до наданої Угоди на поселення в гуртожиток та Ордеру № 631,1, позивачка ОСОБА_1 проживає в гуртожитку АДРЕСА_3 (а.с.69-71).

Згідно Довідки відділу кадрового забезпечення № 3107 від 26.12.2018 року та Листа ректора ДДУВС № 2-Аз від 22.02.2019 року, курсанти ДДУВС навчаються за державним замовленням та перебувають на утриманні у ВНЗ, в період навчання, що включає в себе забезпечення курсантів відповідно до затверджених норм: 1) грошовим, продовольчим, речовим та медичним забезпеченням; 2) комунальними послугами. Забезпечення курсантів цивільним одягом, канцелярськими виробами не передбачено (а.с.72-73,76).

Згідно Довідки про доходи № 438 від 20.02.2019р. за період часу з 01.09.2017р. по 01.02.2019 року ОСОБА_1 нараховане грошове забезпечення на загальну суму 3689,96 грн. (а.с.74).

Відповідно до наданих квитанцій 05.09.2018 року позивачкою було сплачено 400 грн. за електроенергію в гуртожитку АДРЕСА_4 в кімнаті АДРЕСА_5 та 6240 грн. за проживання в даному гуртожитку (а.с.34,35,75).

Відповідач ОСОБА_3 є батьком двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується Свідоцтвами про народження Серія НОМЕР_4 від 29.12.2006р. та Серія НОМЕР_5 від 10.04.201 р. (а.с.25,26).

Відповідач також страждає на захворювання печінки, виразкову хворобу та хронічний панкреатит, регулярно потребує лікування та медичного нагляду (а.с.24,31).

Згідно Довідки про утримання з зарплати №1338 від 11.09.2018р. аліментів на користь ОСОБА_6 за період з квітня 2018р. по червень 2018р., тому відповідач заборгованості по аліментам не має (а.с.23).

Згідно Довідки №255 від 12.04.2019 року, відповідач ОСОБА_3 працює заступником директора із загальних питань ВАТ «Запоріжжяобленерго», та за період часу з жовтня 2018 року по березень 2019 року включно отримав заробітну плату в сумі 143038,42 грн., середньомісячний дохід складає 23 839,74 грн. (а.с.80).

Враховуючи розмір заробітної плати відповідача, який може надавати матеріальну допомогу, та одночасно враховуючи наявність у нього на утриманні двох неповнолітніх дітей та хворобливий стан його здоров`я, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню частково, шляхом стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/12 частини усіх видів його заробітку (доходу) до закінчення навчання.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Тобто, відповідно до статті 199 СК України підставами виникнення аліментного зобов`язання між батьками та їх повнолітніми дочкою, сином, які продовжують навчання після досягнення повноліття і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги є сукупність таких юридичних фактів: 1) продовження навчання дочкою, сином після досягнення повноліття; 2) недосягнення дочкою, сином встановленого законом віку - 23 років; 3) потреба дочки, сина у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням; 4) наявність у батьків можливості надавати матеріальну допомогу.

Сукупність цих юридичних фактів утворює юридичний склад, необхідній і достатній для виникнення зазначеного аліментного зобов`язання. У разі відсутності, або недоведеності в судовому засіданні хоч б одного з наведених вище фактів, вищезазначене аліментне зобов`язання пов`язане з утриманням батьками своїх повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, не виникає.

Крім того, ст.200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

ст.182 ЦПК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Що стосується доводів апеляційної скарги, то суд апеляційної інстанції зауважує наступне.

Згідно Довідки №255 від 12.04.2019 року, відповідач ОСОБА_3 працює заступником директора із загальних питань ВАТ «Запоріжжяобленерго», та за період часу з жовтня 2018 року по березень 2019 року включно отримав заробітну плату в сумі 143038,42 грн., середньомісячний дохід складає 23 839,74 грн. (а.с.80).

1/12 частина від середньомісячного доходу відповідача складає 1986,65 грн. Вказана сума є більшою від встановленого розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який на 01.01.2019 року складає - 1921,00 грн.

Вказаний розмір аліментів, на думка колегії суддів апеляційного суду, забезпечить справедливий баланс між потребами позивача в отриманні матеріальної допомоги на період навчання та можливостями відповідача в наданні такої допомоги.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 10 липня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков