Постанова

Іменем України

21 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 752/19553/15

провадження № 61-18426св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - Т ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району», департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником - ОСОБА_4 , на рішення апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2017 року у складі колегії суддів: Мараєвої Н. Є., Андрієнко А. М., Заришняк Г. М.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району» (далі - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району»), департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), з врахуванням заяви про уточнення позову, просила суд зобов`язати ОСОБА_2 демонтувати дві вбиральні (туалети) № 7 та № 19 та шість душових кабін № № 9, 10, 11, 26, 27 та 28, встановлені в квартирі АДРЕСА_1 , над коридором та житловою кімнатою квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_3

Позов мотивовано тим, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності позивачу.

У вересні 2015 року відбулось залиття квартири внаслідок чого було залито стелю та падугу житлової кімнати, що підтверджується Актом про залиття.

Комісією ЖЕД-105 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району» встановлено, що залиття трапилось в зв`язку з халатним відношенням власника кв.18 до користуванні сантехнічними приладами, оскільки в квартирі проведено перепланування та встановлено душові кабіни над житловою кімнатою і коридором квартири позивача.

Позивач посилається на те, що дії відповідача щодо здійснення перепланування і встановлення сантехнічного обладнання, а саме душових кабін над житловою кімнатою та коридором не відповідають вимогам Державних будівельних норм України.

Зазначені порушення при здійсненні перепланування завдають шкоди позивачу і, оскільки ОСОБА_2 не має наміру демонтувати душові кабіни у відповідності до будівельних норм, зазначені порушення права власності позивача будуть виникати і в майбутньому, в зв`язку з чим на підставі положень статті 386 ЦК України ОСОБА_3 просить зобов`язати відповідача демонтувати душові кабіни і вбиральні, що розміщені над її житловою кімнатою та коридором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 демонтувати дві вбиральні (туалети) № 7 та № 19 та шість душових кабін №№ 9, 10, 11, 26, 27 та 28, встановлені в квартирі АДРЕСА_1 , над коридором та житловою кімнатою квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_3 ; стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до Державних будівельних норм В2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» підсобні приміщення квартири (ванна, вбиральня, душова, приміщення для прання, кухня, комора) призначені для гігієнічних або господарсько-побутових потреб мешканців. Згідно з п.2.28 зазначених норм не допускається розміщення вбиральні та ванної (або душової) над житловими кімнатами і кухнями. Зазначені приміщення допускається розміщувати над кухнею квартир, розташованих у двох рівнях, що провадиться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду міста Києва від 22 березня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року скасовано. В задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що вказана квартира була введена в експлуатацію у встановленому законом порядку, що підтверджується наданою суду дозвільною документацією.

Короткий зміст вимог наведених у касаційній скарзі

У квітні 2017 року ОСОБА_3 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду міста Києва від 22 березня 2017 року, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 грудня 2016 року залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач не довів у суді дотримання ним державних будівельних норм та стандартів при здійсненні реконструкції квартири №18 , а всі наявні докази підтверджують порушення відповідачем таких норм та стандартів. Право власності позивача порушене через залиття відповідачем його квартири внаслідок незаконної реконструкції. Позивач звернувся до суду саме для того, щоб зобов`язати відповідача здійснити демонтаж незаконно встановлених санітарно-технічних об`єктів задля уникнення в подальшому повторних випадків пошкодження своєї власності.

Аргументи учасників справи

Відзив до суду касаційної інстанції від учасників справи не надходив.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу № 752/19553/15-ц.

У квітні 2017 року матеріали цивільної справи № 752/19553/15-ц надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Підпунктом 4 пунктом 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

03 червня 2019 року матеріали цивільної справи передані судді-доповідачу.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Апеляційним судом встановлено, що 13 грудня 2011 року ОСОБА_2 придбала у власність квартиру АДРЕСА_1 , що складається з 5-ти житлових кімнат, житловою пл. 138,80 кв.м; загальна площа квартири становить 262,80 кв.м.

ОСОБА_2 отримавши дозвіл на перепланування своєї квартири, дотрималась всіх вимог, встановлених законодавством України щодо перепланування.

15 травня 2012 року в Інспекції державного архітектурно- будівельного контролю у місті Києві було зареєстровано Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації. Згідно вказаної Декларації на об`єкті виконані всі передбачені проектною документацією згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами роботи. Обладнання встановлено згідно з актами про його прийняття після випробування у визначеному порядку.

Завершальним етапом здійснення перепланування стало те, що уповноважена посадова особа дозвільного центру у висновку про відповідність виконаних робіт зробила відмітку про прийняття об`єкта перепланування в експлуатацію і поставила відмітку про це у технічному паспорті.

Згідно технічного паспорту Декларація про готовність об`єкта до експлуатації зареєстрована ІДАБК у м. Києві 15 травня 2012 року.

Наказом Головного управління житлового забезпечення від 12 червня 2012 року № 872-С/КП було видано нове свідоцтво про право власності від 15 червня 2012 року, що підтверджує законність вчинення перепланування квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_8

Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно- технічних вимог і правил експлуатації будинку (стаття 383 ЦК України).

За змістом статті 152 ЖК України, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року по справі № 910/16981/17 (провадження № 12-7гс19) зазначено, що згідно із частиною другою статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Для захисту права власності особи в порядку частини другої статті 386 ЦК України суд повинен установити наявність реальної можливості порушення вказаного права в майбутньому внаслідок протиправного впливу іншої особи.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність порушення прав позивача та правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог.

Доводи ОСОБА_3 щодо порушення її прав внаслідок залиття її квартири та вимог про демонтаж прийнятих в експлуатацію приміщень, є безпідставними, оскільки позивач не позбавлена можливості звернутися до суду із позовом про відшкодування шкоди.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником - ОСОБА_4 ,залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат