ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2019 року м. Чернівці Справа № 725/7131/14

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Перепелюк І.Б., Половінкіної Н.Ю.,

секретар: Собчук І.Ю.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє від імені ОСОБА_2 , на заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19 березня 2015 року, ухваленого під головуванням судді Войтуна О.Б., -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільній частковій власності.

Посилався на те, що йому та відповідачу на праві спільної часткової власності по 1/2 частці кожному належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1 загальна площа якої становить 68,60 кв.м, житлова - 41,20 кв.м.

Зазначав, що відповідач не утримує квартиру, не сплачує комунальні послуги, не приймає участі у ремонтах, не користується квартирою, тобто не проявляє жодного інтересу до неї. Усі витрати, пов`язані з утриманням вказаного нерухомого майна, несе позивач.

Відповідно до висновку експертного дослідження від 13 листопада 2014 року № 14183 квартира є неподільною.

Просив припинити право власності відповідача на 1/2 частку квартири зі стягненням з позивача на користь відповідача грошової компенсації у сумі 186 666 грн, визнати за позивачем право власності на 1/2 частку квартири, що належала відповідачу.

Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 19 березня 2015 року позов задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку квартири. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію

Провадження №22-ц/822/967/19 Категорія 5

вартості 1/2 частки квартири у сумі 186 666 грн. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири, що належала ОСОБА_2 .

Суд мотивував своє рішення тим, що відповідач з 2004 року у квартирі не проживає; витрати з утримання квартири несе позивач; відповідно до висновку експертного дослідження від 4 листопада 2014 року № 14183 частки співвласників не можуть бути виділені в натурі, ринкова вартість 1/2 частки квартири становить 186 666 грн, яка внесена позивачем на рахунок ТУ ДСА в Чернівецькій області, тому наявні передбачені законом підстави для припинення права відповідача на частку у спільному майні.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівців від 28 березня 2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі на оскаржуване рішення ОСОБА_3 від імені ОСОБА_2 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Посилався на те, що рішення є незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Наголошував на тому, що право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду за позовом іншого співвласника за наявності підстав, передбачених ст.365 ЦК України, зокрема, в разі, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, а даної обставини судом першої інстанції з`ясовано не було.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, у позові відмовити.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Судами під час попереднього розгляду справи встановлено, що згідно договору дарування частки квартири від 20.12.2013 року ОСОБА_4 подарував та передав обдарованому ОСОБА_1 Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 (а.с.8 т.1).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.9 т.1).

Іншим співвласником спірної квартири є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 30.08.2000 року, виданого ДЖКГ Чернівецької міської ради (а.с.10 т.1).

Згідно акту від 30.10.2014 року ТОВ «Торговий дім УКРВТОРРЕСУРС» ОСОБА_2 з вересня 2004 року та по час складення акту в спірній квартирі не проживає, місце його проживання не відоме (а.с.12 т.1).

Висновком експертного дослідження №14183 від 13.11.2014 року встановлено, що виконати розподіл спірної квартири є неможливим, ринкова вартість її складає 373 321 грн (а.с.31-57 т.1).

З висновку експертного будівельно-технічного дослідження №435 від 31.03.2016 року встановлено, що орієнтовна ринкова ціна спірної квартири становить 1 123 000 грн (а.с.120-128 т.1).

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_6 , зареєстрована апеляційним судом Чернівецької області 1 липня 2016 року, якою він повідомляє апеляційний суд про набуття права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 4 березня 2016 року, тобто після ухвалення заочного рішення у справі, та вказує на те, що ухвалене за наслідками розгляду справи апеляційним судом рішення може вплинути на його права та обов`язки (а.с.177 т.1).

Встановлено, що відповідно до наданої заявником інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 4 березня 2016 року ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 4 березня 2016 року. Державна реєстрація права власності здійснена приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Олійник І. М. 4 березня 2016 року.

Таким чином, розгляд позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільній частковій власності на спірну квартиру вплине на права та обов`язки ОСОБА_6 , який набув права власності на останню на підставі договору купівлі-продажу та не був залучений до участі у справі.

Так, відповідно до п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України позивач на власний розсуд визначає особу, яка стає відповідачем, про що зазначається в позовній заяві.

Згідно положень ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах 1 та 2 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Таким чином, з аналізу вищевказаних норм права вбачається, що діючим законодавством саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.

При цьому, з урахуванням наведених в постанові Верховного суду від 24 квітня 2019 року висновків у цій справі суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості вирішення питання про заміну неналежного відповідача, оскільки по суті справа вирішується судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності і обґрунтованості ухваленого судом першої інстанції рішення в межах, встановлених статтею 367 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд не робить висновку про обґрунтованість та доведеність позову, оскільки суд не вправі розглянути спір по суті заявлених вимог за відсутності належного відповідача у справі.

Разом з тим, позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом до належного відповідача, тому і право на судовий захист, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не є порушеним.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

У відповідності до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 , який діє від імені ОСОБА_2 , підлягає задоволенню частково, заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19 березня 2015 року скасуванню.

Ч.13 ст.141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч.1 та п.2 ч.3 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

З наявних в матеріалах справи квитанцій вбачається, що ОСОБА_7 сплатив за подання заяви про перегляд заочного рішення 275,61 грн, за подання апеляційної скарги 2 053,33 грн, за проведення судової експертизи в розмірі 2 500 грн, які підлягають стягненню на його користь з позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє від імені ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 19 березня 2015 року скасувати.

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільній частковій власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 4 828,94 (чотири тисячі вісімсот двадцять вісім гривень дев`яносто чотири копійки) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /І.Б. Перепелюк, Н.Ю. Половінкіна/