ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року

м.Суми

Справа №592/8165/19

Номер провадження 22-ц/816/5024/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Ткачук С. С. , Хвостика С. Г.

з участю секретаря судового засідання -Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 вересня 2019 року, в складі судді Костенка В.Г., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 17 вересня 2019 року,

в с т а н о в и в:

28 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні.

Свої вимоги мотивував тим, що перебував у шлюбі з відповідачем і вказана квартира перебуває у їх спільній сумісній власності, однак з жовтня 2018 року ОСОБА_2 перешкоджає користуватися квартирою, змінила замки.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні квартирою ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768 грн 40 коп відшкодування витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вказує, що спірна квартира площею 82,6 кв.м дійсно була придбана ними під час перебування у шлюбі за 702100 грн, з яких її матір`ю надано 650000 грн, і лише 52100 грн грн було їх спільних з позивачем коштів, що визнано ОСОБА_1 у судовому засіданні Ковпаківського районного суду м. Суми при розгляді справи про поділ майна подружжя, а отже йому належить лише 2,95 кв м цієї квартири.

Вважає, що у зв`язку з тим, що розмір частки позивача у спірній квартирі незначний, він не виконує обов`язків по її утриманню, навпаки систематично завдає шкоди, що підтверджується численними викликами поліції.

Зазначає, що позивач має інше місце проживання та право власності на частку в квартирі АДРЕСА_3 , крім того одноособово користується їх спільно набутим майном: автомобілем, садовим будинком та земельною ділянкою.

Доводить, що перебування позивача у спірній квартирі порушує її права та сина на володіння, користування та розпорядження майном.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, просить рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, яка підтримала доводи апеляційної скарги, позивача, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 28 жовтня 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 жовтня 2018 року (а.с. 11, 14-15).

Під час перебування у шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу від 03 лютого 2017 року ОСОБА_2 придбала двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , де сторони зареєстровані (а.с. 6, 8-9, 62-63).

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 проживає у спірній квартирі разом з сином, позивач самостійного доступу до квартири не має.

Правильно і з достатньою повнотою встановивши вказані факти, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірна квартира є об`єктом спільного сумісного майна подружжя, сторони мають на неї рівна права, тому обмеження позивача у можливості доступу до житла є порушенням його прав, які підлягають захисту на підставі ст. 60 СК України, ст. ст. 321, 321, 368, 369, 391 ЦК України.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Так, Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Як передбачено ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник, згідно зі ст. 319 ЦК України, володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 визначено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належать (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

У ст. 321 ЦК України йдеться про те, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За нормами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Виходячи з аналізу вказаної норми матеріального права, можна дійти висновку, що право власника, в тому числі і у співвласності у житловому приміщенні - вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб і будь-яким шляхом, що є прийнятним для власника. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Таким чином, вказані вище норми права та встановлені в справі обставини дають підстави вважати, що позивач, як співвласник житлового приміщення, має право вимагати усунення перешкод у користуванні квартирою набутою під час перебування у шлюбі з відповідачем.

Доводи ОСОБА_2 про придбання спірної квартири не за спільні кошти подружжя, а за кошти, надані її матір`ю, не є підставою для відмови у позові про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням.

Наявність у позивача іншого місця проживання та частки у праві власності на нього, не є підставою для обмеження його у праві користування квартирою, що є спільною сумісною власністю сторін, як подружжя.

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Враховуючи те, що справа є незначної складності, вона є малозначною (п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 вересня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О.Ю. Кононенко

Судді : С.С. Ткачук

С.Г. Хвостик