Справа № 127/4282/19
Провадження № 2/127/584/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

24 червня 2019 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Луценко Л.В.,

при секретарі судового засідання Помазанові М.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочину,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочину, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 31.08.2008 року між сторонами по справі було укладено договір в усній формі, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 17 000 грн., а відповідач зобов`язався передати позивачу комплект зимових шин для автомобіля.

Проте, свої зобов`язання за договором відповідач належним чином не виконав, вказане майно позивачу не передав, тривалий час не виходив на зв`язок із позивачем. І лише 26.10.2018 року, коли позивач звернувся до відповідача, щоб він повернув йому отримані від нього кошти, відповідач повернув позивачу лише 5 560,00 грн., а іншу суму коштів 11 440 грн. до цього часу відповідачем не повернута.

Вбачаючи в діях відповідача ознаки кримінального правопорушення, позивач звернувся з відповідною заявою до відділення поліції, на яку листом №П1981/201 від 12.12.2018 року позивача було повідомлено про те, що між сторонами склались цивільно-правові відносини, які можуть бути вирішені, шляхом проведення переговорів та зверненням до суду в порядку цивільного судочинства.

Також, 06.12.2018 року у відповідача співробітниками поліції було відібрано пояснення, в яких відповідач фактично підтвердив вищевказані обставини.

Договір від 31.08.2018 року, укладений між сторонами, позивач вважає недійсним (нікчемним), оскільки сторонами не дотримано письмової форми правочину. А тому, в силу ч.1 ст.216 ЦК України просив застосувати наслідки недійсності правочину, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти, отримані ним на виконання даного правочину в розмірі 11 440,00 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився із невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, своїм правом на подання відзиву на позов не скористався.

Оскільки, у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, матеріали розгляду №7835 за заявою ОСОБА_1 , зареєстровані в ЖЕО Лівобережного ВП ВВП ГУ НП у Вінницькій області №33229 від 19.11.2018 року, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні з матеріалів розгляду №7835 за заявою ОСОБА_1 , зареєстрованих в ЖЕО Лівобережного ВП ВВП ГУ НП у Вінницькій області №33229 від 19.11.2018 року, встановлено, що 31.08.2018 року позивач звернувся до відповідача з проханням допомогти йому придбати комплект зимових автомобільних шин до його автомобіля, оскільки відповідач мав знайомих у магазині, що здійснює реалізацію комплектуючих до автомобілів, та міг придбати останні зі знижкою. На що відповідач погодився, а позивач передав йому 17 000 грн. Однак, в обумовлений строк відповідач гуму не придбав та просив позивача зачекати, на що останній не погодився. А тому, відповідач повернув позивачу частину грошових коштів, яку він взяв у нього для придбання комплекту зимових шин, а іншу частину зобов`язався повернути пізніше.

Вбачаючи в діях відповідача ознаки кримінального правопорушення, позивач звернувся з відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення до Лівобережного ВП ВВП ГУ НП у Вінницькій області.

Проте, як вбачається зі змісту довідки Лівобережного ВП ВВП ГУ НП у Вінницькій області від 08.12.2018 року про результати розгляду письмового звернення ОСОБА_1 поліція дійшла висновку, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини, які можуть бути вирішені, шляхом переговорів між сторонами або зверненням однієї із сторін до суду в порядку цивільного судочинства. Зазначена подія не містить відомостей, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, а тому підлягає розгляду згідно із Законом України «Про звернення громадян» або в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Стаття 203 ЦК України закріплює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема правочин має вчинятись у формі, встановленій законом (частина 4 стаття 203 ЦК України).

Частина 1 статті 205 ЦК України встановлює, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

У письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (п.3 ч.1 ст.208 ЦК України).

Розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян відповідно до Указу Президента України від 25.08.1996 року №762/96 з 02.09.1996 року складає 17 грн.

Таким чином, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 340 грн.

Підставою недійсності правочину згідно з ч.1 ст.215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Разом з тим, згідно ч.1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Наприклад, відповідно до ч.2 ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. У зв`язку з недотриманням письмової форми нікчемними в силу прямої вказівки закону також є: договір дарування майнового права та договір дарування з обов`язком передати дарунок у майбутньому (ст.719 ЦК України), договір страхування (ст.981 ЦК України), кредитний договір (ст.1055 ЦК України), договір банківського вкладу (ст.1059 ЦК України), договір щодо розпорядження майновими правами інтелектуальної власності (ст.1107 ЦК України), договір комерційної концесії (ст.1118 ЦК України), заповіт (ст.1257 ЦК України).

А тому, суд вважає, що договір, укладений між сторонами від 31.08.2018 року не є недійсним (нікчемним) в силу ч.1 ст.218 ЦК України, а тому застосувати наслідки недійсності до останнього, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 11 440 грн. не вбачається за можливе.

Зважаючи на принцип диспозитивності цивільного судочинства, який закріплений у частині 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, суд дійшов висновку, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту порушених прав.

Більше того, суд звертає увагу, що позивач стверджує, що ним було передано відповідачу на виконання вищезазначеного договору 17 000 грн., з яких 5 560 грн. відповідачем повернуто позивачу, а тому заборгованість відповідача за договором складає 11 440 грн. Разом з тим, ні з матеріалів справи, ні з матеріалів розгляду №7835 за заявою ОСОБА_1 , зареєстрованих в ЖЕО Лівобережного ВП ВВП ГУ НП у Вінницькій області №33229 від 19.11.2018 року, не вбачається, що у відповідача наявна заборгованість перед позивачем саме у такому розмірі, оскільки з вказаних матеріалів відповідач лише підтверджує факт укладення між сторонами договору та повернення відповідачем лише частини коштів, проте якої саме частини не зазначено.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому в задоволенні останніх слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 203, 215, 216, 218 ЦК України, ст.ст.7, 10, 76-82, 89, 133, 141, 211, 263-265, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочину, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Повне рішення суду складено 25.06.2019 року.

Суддя: