Постанова

Іменем України

05 червня 2019 року

м. Київ

справа № 724/1034/18

провадження № 61-48803 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач), Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Служба у справах дітей Хотинської районної державної адміністрації Чернівецької області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Одинака О. О., Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 третя особа - Служба у справах дітей Хотинської районної державної адміністрації Чернівецької області про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 10 травня

2012 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, після чого діти залишилися проживати разом з матір`ю.

Відповідач з часу розлучення ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не підтримує з ними стосунків, не цікавиться їх життям, а також не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча є працездатним, та за станом здоров`я може працювати і отримувати дохід необхідний для забезпечення дітей одягом, харчування та, за необхідності, лікуванням.

Посилаючись на наведене, позивач просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ними повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 04 вересня

2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Допущено до негайного виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо утримання малолітніх дітей, не дбає про них, нецензурно поводить себе у їх присутності, не цікавиться успіхами дітей у навчанні, їх вихованням, станом здоров`я, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, тобто у цілому негативно ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, що підтверджується висновком Служби у справах дітей Хотинської районної державної адміністрації Чернівецької області про доцільність позбавлення його батьківських прав. При вирішенні спору, суд також взяв до уваги думку малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які підтвердили відсутність у них позитивних спогадів про батька, зауважили, що майже не спілкуються з ним, оскільки він їх ображає. За встановлених обставин винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним батьківськими обов`язками, суд, ураховуючи права та інтереси дітей дійшов висновку про доведеність обставин злісного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків як підстави позбавлення його батьківських прав.

Ураховуючи обов`язок батьків утримувати своїх дітей до їх повноліття, а також те, що відповідач є працездатним та не надав доказів на підтвердження неспроможності сплачувати аліменти, а тому може і повинен надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, однак у добровільному порядку надає її рідко, суд першої інстанції вважав наявними підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з нього аліментів на утримання малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у заявленому розмірі.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 04 вересня 2018 року у частині позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав та стягнення з нього на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 704,80 грн скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав залишено без задоволення.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність позивачем факту злісного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо малолітніх дітей та не урахував, що поведінка ОСОБА_3 свідчить про його бажання та спроможність виконувати батьківські обов`язки, що, у свою чергу, не дає підстав вважати, що позбавлення його батьківських прав відповідатиме інтересам дітей. Апеляційний суд не погодився з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, оскільки у ньому відсутні дані про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по утриманню дітей, не наведено обставин про намагання вказаного органу, як відповідального за захист прав дітей, об`єктивно визначити ставлення батька до них, та того яким чином позбавлення відповідача батьківських прав захистить інтереси дітей. Крім того, вказаного висновку щодо вирішення спору між батьками Служба у справах дітей Хотинської районної державної адміністрації Чернівецької області дійшла унаслідок неповного з`ясування обставин спірних правовідносин, оскільки сторони на засіданні комісії не викликалися, письмові пояснення у них не відбиралися.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У грудні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 , у якій вона просила скасувати постанову Чернівецького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року та залишити в силі рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 04 вересня 2018 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована посиланням на те, щовисновок апеляційного суду про те, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідчить про непропорційне втручання у приватне та сімейне життя сторін, є необгрунтованим. Апеляційний суд безпідставно не взяв до уваги думку дітей щодо вирішення спору, а також не погодився з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, незважаючи на те, що долучені до апеляційної скарги докази, а саме: його позитивна характеристика, довідки про відсутність судимості, не перебування на обліку у психіатра та нарколога, а також здійснення догляду за інвалідом І групи, не спростовують установлених судом першої інстанції обставин свідомого нехтування ОСОБА_3 батьківськими обов`язками. Сам лише факт незгоди відповідача з рішення суду про позбавлення його батьківських справ, не може свідчити про його бажання брати участь у вихованні дітей, ураховуючи навіть той факт, що ОСОБА_3 жодного разу не з'явився на судове засідання до суду першої та апеляційної інстанцій.

У відзиві на касаційну скаргу, що надійшов Верховного Суду у січні 2019 року,

ОСОБА_3 просив залишити постанову Чернівецького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Зазначив, що апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для позбавлення його батьківських прав, оскільки від виконання своїх батьківських обов`язків він не відмовлявся, а небажання дітей бачитися з ним не свідчить про наявність у цьому його вини. Позивач та її мати чинять йому перешкоди у спілкування з дітьми у зв`язку з чим він має намір звернутися до органу опіки та піклування про визначення порядку його участі у їх вихованні.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 27 травня2019 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставамикасаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів у апеляційному порядку не оскаржувалося, а тому у цій частині у касаційному порядку не переглядається.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: сина ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 10 травня

2012 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу малолітні діти сторін залишилися проживати разом з матір`ю у селі Данківці Хотинського району Чернівецької області.

Відповідач фактично проживає разом з престарілими батьками у селі Панівці Борщівського району Тернопільської області.

Представник Служби у справах дітей Хотинської районної державної адміністрації Чернівецької області, вивчивши надані сторонами докази та думку малолітніх дітей щодо вирішення спору між батьками, під час розгляду справи судом першої інстанції вважав наявними підстави для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Аналогічну позицію Служба у справах дітей Хотинської районної державної адміністрації Чернівецької області підтримала і під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 04 вересня 2018 року.

При вирішенні спору про позбавлення батьківських прав судом першої інстанції було з`ясовано думку малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які вказували на відсутність позитивних спогадів про батька, який не бере участі у їх вихованні та рідко з ними спілкується.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови Верховної Ради України від

27 лютого 1991 року № 789-ХІІ,зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має грунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Установивши, що ОСОБА_3 висловлював бажання спілкуватися з дітьми, має намір на відновлення відносин з ними, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що родинний зв`язок між батьком і дітьми не втрачено, а тому обгрунтовано виходив з недоведеності обставин необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, доцільність вжиття якого органом опіки та піклування достатньо не аргументовано, з огляду на те, що засідання комісії з вирішення вказаного питання відбувалося без запрошення сторін та урахування їх думок і ставлення до вирішення спору.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом не було взято до уваги думку малолітніх дітей сторін, не спростовують висновків суду, оскільки у даному випадку, ураховуючи наявність конфлікту між батьками, постійне проживання дітей з матір`ю, а також інші обставини, що характеризують спірні правовідносини, думка дітей щодо позбавлення батьківських прав їх батька не може мати вирішальне значення для правильного вирішення спору, зважаючи на те, що діти у силу свого віку у повній мірі не здатні усвідомлювати значимість для них питання, що розглядається у справі, та не виключена можливість непрямого впливу на їхню думку інших осіб.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи зазначене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржуване судове рішення є законним та обгрунтованим, доводи касаційної скарги правильності висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко