Справа № 463/4901/16-ц
Провадження № 2/463/118/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Гирич С. В.

з участю секретаря судового засідання Попович Х.І.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

в місті Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання правової допомоги та зустрічний позов ОСОБА_2 до адвоката Дмитренко Володимира Павловича про визнання недійсними окремих частин додаткової угоди та додатку до договору,

в с т а н о в и в :

позивач адвокат Дмитренко В.П. звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання правової допомоги в розмірі 62 590,35 грн.

Відповідач ОСОБА_2 звернулась в суд з зустрічним позовом до адвоката Дмитренко В.П. про визнання недійсними окремих частин додаткової угоди та додатку до договору.

Ухвалою суду від 18 листопада 2016 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Позовні вимоги позивач за первісним позовом мотивує тим, що 05.02.2016 між ним та ОСОБА_2 було підписано договір №15/02/05 від 05.02.2016 про надання правової допомоги з додатками та подальшими змінами. 09.02.2016 була підписана також у двох примірниках Додаткова угода від 09.02.2016 до договору з Додатком від 09.02.2016. Умови даного договору перед ОСОБА_2 були виконані в повному обсязі, у зв`язку із чим у відповідача перед позивачем виник обов`язок по сплаті коштів за надання відповідних послуг.

З 21.07.2016 для відповідача, згідно пп.1.3 Додатку до Договору, в редакції Додаткової угоди від 09.02.2016, настав обов`язок протягом двох банківських днів одноразово сплатити на кориться позивача гонорар у гривнях у розмірі еквівалентному 2 000. 00 доларів США. Однак ОСОБА_2 до поточної діти не здійснила оплати гонорару відповідно до розрахунку заборгованості від 24.04.2017 долучено до заяви про збільшення розміру позовних вимог в розмірі 62 590, 35 грн.

Разом з тим, вказані кошти відповідачем добровільно сплачені не були, у зв`язку із чим позивач змушений звернутись із позовом про стягнення гонорару за представництво інтересів, позитивне вирішення спору, а також трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

04.10.2017 було прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , відповідно до якої просить суд визнати недійсними як такі, що укладені під впливом тяжкої обставини на вкрай невигідних для ОСОБА_2 умовах: п.3 Додаткової угоди від 09.02.2016 про внесення змін та доповнень до Договору №15/02/05 від 05.02.2016 про надання правової допомоги, яка укладена між адвокатом Дмитренком Володимиром Павловичем та фізичною особою ОСОБА_2 ; п.1.3 Додатку до договору №16/02/05 від 05.02.2016 про надання правової допомоги, в редакції додаткової угоди від 09.02.2016, який укладено 09.02.2016 між адвокатом ОСОБА_4 Павловичем та фізичною особою ОСОБА_2 .

Зустрічні позовні вимоги мотивує тим, що дійсно 05.02.2016 між нею та адвокатом Дмитренком Володимиром Павловичем укладено договір про надання правової допомоги, а додаткова угода до договору 09.02.2016. Зазначає, що такі були підписані під впливом тяжкої для неї обставини, вчиняла такі добровільно, але вимушена була зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, оскільки у неї існувала реальна загроза втратити житло, і крім того ще й втрати кошти, за які таке житло було придбано. Повідомила, що справа до участі якого було нею залучено позивача бере свій початок ще 02.10.2013 і закінчується 27.04.2016 року - прийняттям рішення ВСУ. Тобто у ситуації, яка тривала більш як 2,5 років адвокат Дмитренко В.П. був залучений на останній стадії для надання консультації. 15.03.2016 на адресу ВСУ вона надіслала нотаріальну заяву про відмову від послуг захисника Дмитренка В.П., та крім цього, ще до ухвалення ВСУ свого рішення, повідомила останнього про розірвання угоди.

Вважає, що роль позивача в досягненні позитивного результату не може дорівнювати 2000 доларів США. Враховуючи, що договір від 05.02.2016 та додаток до договору від 05.02.2016 в частині визначення розміру гонорару повністю влаштовував, а підписана додаткова угода від 09.02.2016р., а саме п.3 є вкрай не вигідний для позивача за зустрічним позовом, не відповідає внутрішній волі є такою, що укладена під впливом тяжкої обставини. Тому така умова відповідно до ст.ст. 205, 233 ЦК України підлягає визнанню недійсною.

11.12.2017 в судовому засіданні було долучено заперечення проти зустрічного позову. Відповідно до таких позивач заперечує проти задоволення зустрічного позову, оскільки не представлено доказів, що підтверджують кожну з обставин, перерахованих у зустрічній позовній заяві. Станом на 08.02.2016, тобто до укладення між сторонами додаткової угоди від 08.02.2016 про внесення змін та доповнень до договору, ОСОБА_2 своїх зобов`язань перед відповідачем щодо оплати гонорару в сумі 4 200, 00 грн не виконала.

Окрім того, жодного примусу, насильства, погрози або обману по відношенню до ОСОБА_2 при укладенні 09.02.2016 Угоди і додатку не застосовувалось. Вважає абсурдним та нелогічним твердження позивача за зустрічним позовом, що тяжкі обставини, для вирішення яких і звернулась ОСОБА_2 до нього та уклала відповідний договір, є одночасно підставою для визнання недійсним такого договору. Щодо розміру винагороди у сумі 2000 доларів США, то такий є співрозмірним відповідно до позитивного результату вирішення справи на користь ОСОБА_2 , а відтак збереження за нею права власності на квартиру є співрозмірними між собою, і тому така умова не може вважатися вкрай невигідною для ОСОБА_2 .

У зв`язку з набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 та вступом в дію 15.12.2017 нової редакції Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд завершував розгляд цієї справи за правилами ЦПК України від 15.12.2017.

У заявку із неможливістю продовження розгляду справи суддею Лакомською Ж.І., справу було передано для повторного автоматизованого розподілу. У відповідності до вимог ст.33 та п.15.4 Перехідних положень ЦПК України, автоматизованою системою документообігу суду 01.06.2008 року визначено суддю Гирича С.В. для розгляду вказаної справи.

Ухвалою суду від 25.07.2018 року дану справу прийнято до розгляду та призначено в порядку спрощеного провадження.

04.10.2018 року протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом і продовжено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, а також та задоволено клопотання про витребування доказів.

26 листопада 2018 року відповідачем за зустрічним позовом долучено до матеріалів справи відзив на зустрічний позов, відповідно до якого у задоволенні зустрічного позову просить відмовити з аналогічних підстав, зазначених у запереченні.

Ухвалою суду від 05.01.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

25.01.2019 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення представника позивача за зустрічним позовом, у яких посилається та просить врахувати правову позицію висловлену у Постанові Верховного суду від 12.06.2018 року у справі №462/9002/14-ц.

04.03.2019 року ОСОБА_1 подав заперечення проти доводів та міркувань сторони відповідача викладених у додаткових поясненнях, зокрема, на його переконання висновки викладені в Постанові від 12.06.2018 року є суб`єктивною думкою чотирьох із п`яти суддів колегії суду касаційної інстанції, та не можуть бути враховані суд при розгляді даної справи, натомість просить при постановленні рішення врахувати доводи, які висловлені одним із членів колегії суддів судді Крат В ОСОБА_5 у своїй окремій думці від 12.06.2018 до постанови від 12.06.2018.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом позовні вимоги підтримав з аналогічних підстав наведених у такому, просить позов задоволити в повному обсязі. Щодо зустрічного позову заперечує з підстав наведених у відзиві на такий та запереченнях на додаткові пояснення, які долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача, відповідач в судовому засіданні проти первісного позову заперечує у повному обсязі та просять задоволити зустрічні позовні вимоги.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що 05.02.2016 між адвокатом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було підписано Договір №16/02/05 про надання правової допомоги від 05.02.2016, у пункті 1.2. розділу 1 якого було узгоджено обсяг юридичних послуг, зокрема:

ознайомлення та зняття копій з використанням цифрового фотоапарата з матеріалів цивільних справ №2/463/257 та №463/6224/14-ц, пр. №2/463/390/15 Личаківського районного суду м. Львова;

моніторинг судової практики з питань вирішення спорів у правовідносинах, які аналогічні тим, що є предметом розгляду у цивільних справах №2/463/257 та №463/6224/14-ц, пр. №2/463/390/15 Личаківського районного суду м. Львова;

надання юридичного висновку, щодо юридичної перспективи позитивного для Замовника перегляду рішення від 26 березня 2014 року у цивільній справі №2/463/257 Личаківського районного суду м. Львова;

представництво інтересів замовника в судових засіданнях у цивільній справі №463/6224/14-ц, пр. №2/463/390/15 Личаківського районного суду м. Львова під час судового розгляду у цій справі в судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Згідно пункту 3.1. розділу 1 договору передбачено, що за надання правової допомоги замовник зобов`язується виплатити адвокату гонорар у порядку, розмірі та на умовах, визначених відповідними додатками до цього договору.

У пункті 1 додатку від 05.02.2016 до договору сторонами також було узгоджено, що за послуги, передбачені у договорі, замовник здійснює виплату адвокату гонорару на поточний рахунок, зазначений у п.3.1. цього додатку, за надання таких послуг, які обумовлені: у пп.1.2.1. - 1.2.3. пункту 1.2. договору - суму в розмірі 4200,00 грн. протягом трьох банківських днів від дати підписання цього додатку, а за представництво інтересів замовника в судових засіданнях: суду апеляційної інстанції - 800,00 грн., суду касаційної інстанції - 1200,00 грн., за кожне судове засідання у день його закінчення, а якщо судове засідання не відбулось - 50% від вказаних сум.

У пункті 2 додатку від 05.02.2016 до договору узгоджено, що розмір гонорару може змінюватися залежно від обсягу послуг, тривалості їх надання, про що між сторонами має бути попередньо (до надання цих послуг) підписана додаткова угода до договору.

Також встановлено, що 09.02.2016 між адвокатом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була підписана Додаткова угода від 09.02.2016 до договору з додатком від 09.02.2016, яким доповнено договір п.1.2.5 щодо заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11.02.2015 року, доповнено пункт 4.1 щодо строку дії договору. Також п.3 передбачено підписання нового додатку до договору та втрату чинності додатку від 05.02.2016 року.

Як вбачається із матеріалів справи та пояснень сторін, умови пп. 1.2.1. - 1.2.3. пункту 1.2. договору були адвокатом виконано. Також суд вважає, що позивачем доведено факт виконання своїх зобов`язань з приводу представництва інтересів відповідача в судах, як це визначено п.1.2.4 договору. При цьому, із матеріалів оглянутої цивільної справи №463/6224/14-ц вбачається, що адвокат Дмитренко В.П. долучив до справи договір про надання юридичної допомоги від 05.02.2016 року № 16/02/05, 09.02.2016 року ознайомився із матеріалами цієї справи (а.с.173 т.1), подав заперечення на апеляційну скаргу, 11.02.2016 року прибув для розгляду цієї справи апеляційним судом. При цьому, вказане судове засідання не відбулося, фіксація його технічними засобами не здійснювалася з технічних причин, а у довідці складеної секретарем судових засідань не зазначено, що адвокат прибув на розгляд справи. В той же час представник відповідача ОСОБА_3 , яка була на вказаному засіданні ствердила, що позивач також був у засіданні і вона з ним розмовляла. Окрім того, у матеріалах справи є заява позивача на ознайомлення із матеріалами вказаної справи 04.03.2016 року (а.с.210) і ним подано клопотання від 09.03.2016 року (а.с.212) про зупинення провадження у справі до вирішення іншої цивільної справи, яке задоволене судом ухвалою від 21.04.2016 року (а.с.237). Також на виконання умов додаткової угоди укладеної 09.02.2016 року адвокатом Дмитерко В.П. подано заяву про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого Суду України у справі №№463/6224/14-ц, пр. №2/463/390/15.

Посилання відповідача щодо ненадання їй юридичного висновку, зокрема, представлення такого у письмовому вигляді, суд вважає безпідставними, оскільки як положеннями договору, так і чинним законодавством не визначено обов`язковості письмової форми та порядку надання такого, який по своїй суті є аналізом фактичних обставин в межах правового поля, процес підготовки та форма якого визначається за домовленістю сторін. Окрім того, суд також враховує, що про наявність претензій щодо виконання умов укладеного договору чи повноти наданих послуг відповідач не заявляла, відповідних даних суду не надала. Також суд вважає безпідставними доводи відповідача та його представника про те, що через декілька днів після укладення цією угоди вона повідомила адвоката про те, що від його послуг відмовляється, а також доводи представника відповідача про те, що під час зустрічі із позивачем у судовому засіданні в апеляційному суді вона безпосередньо повідомляла позивача про те, що відповідач його послугах не потребує і від відповідач нього відмовилася, оскільки угода із адвокатом не була розірвана у встановленому законом порядку і відповідач не направила до апеляційного суду Львівської області заяву про припинення договірних відносин із адвокатом Дмитренком В.П.

Окрім того, суд вважає, що відповідачем належними та допустимими доказами не підтверджено виконання зобов`язань перед позивачем за надання таких послуг, які обумовлені: у пп.1.2.1. - 1.2.3. пункту 1.2. договору, а її посилання на передачу коштів в сумі 4200 грн. адвокату її знайомою після укладення угоди є голослівним. При цьому належним виконанням цього зобов`язання є внесення відповідачем відповідної суми протягом трьох банківських днів від дати підписання цього додатку на поточний рахунок, зазначений у п.3.1. цього додатку. З представленої роздруківки руху коштів по рахунку позивачем вбачається, що кошти відповідач на цей рахунок не внесла. Також сама відповідач визнає, що нею не сплачено адвокату за послуги участі у судовому засіданні по цивільній справі згідно п.1.2.4 договору та п.1.2 додатку до договору від 05.02.2016 року.

Відповідно до положень ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки судом встановлено, що відповідач кошти за договором від 05.02.2016 року та Додатковою угодою від 09.02.2016 року, зокрема, пп.1.1 та пп.1.2 не сплатила, а тому позовні вимоги в цій частині є підставними.

Окрім цього, відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача, який суд приймає як належний та який не спростований відповідачем, до стягнення підлягають 4 200,00 грн. за надання послуг, які обумовлені у пп. 1.2.1. - 1.2.3, 1.2.5. пункту 1.2. договору в редакції додаткової угоди від 09.02.2016 року; 1 600,00 грн. за представництво інтересів ОСОБА_2 у двох судових засіданнях в апеляційному суді 11.02.2016 та 21.07.2016, згідно умов пп. 1.2.4 пункту 1.2. договору в редакції додаткової угоди від 09.02.2016.

Окрім цього, до стягнення з відповідача також підлягають три проценти річних та інфляційні втрати, нараховані на вказані суми, згідно розрахунку від 22.04.2017 року, а саме за прострочення зобов`язання:

на суму основного гонорару 4200 грн. за період з 13.02.2016 року по 22.04.2017 року в розмірі 790,38 грн.;

за участь в судовому засіданні 11.02.2016 року на суму 800 грн. за період прострочення з 12.02.2016 року по 22.04.2017 року в розмірі 150,67 грн.;

за участь в судовому засіданні 21.07.2016 року на суму 800 грн. за період прострочення з 22.07.2016 року по 22.04.2017 року в розмірі 106,86 грн.

Також встановлено, що 09.02.2016 між адвокатом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була підписана Додаткова угода від 09.02.2016 до договору з додатком від 09.02.2016, яким доповнено договір п.1.2.5 щодо заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11.02.2015 року, доповнено пункт 4.1 щодо строку дії договору. Також п.3 передбачено підписання нового додатку до договору та втрату чинності додатку від 05.02.2016 року.

Згідно п.1.3 додатку передбачено, що при позитивному вирішенні на користь замовника цивільних справ №2/463/257 та №463/6224/14-ц, пр. №2/463/390/15 Личаківського районного суду м. Львова, набрання у цих справах відповідними судовими рішеннями законної сили і закінчення процесуального строку на їх касаційний перегляд або позитивного для замовника результату касаційного перегляду судових рішень, замовник протягом двох банківських днів від дати набрання законної сили одним з останніх судових рішень у вказаних цивільних справах одноразово сплачує на користь адвоката гонорар у гривнях в розмірі, еквівалентному 2000,00 дол. США за курсом продажу долара на Міжбанківському валютному ринку України.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зустрічний позов відповідач мотивує тим, що умови додаткової угоди є вкрай невигідними, а такий правочин вчинено під впливом тяжкої обставини, оскільки існував ризик втрати житла із можливим виселенням відповідача з сім`ю.

Відповідно до положень ч.1 ст.233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Суд не погоджується із вказаними доводами в частині укладення правочину під випливом тяжкої обставини. Так, зокрема, як зазначає відповідач, судові процеси щодо визнання прилюдних торгів та виселення відповідача тривали протягом значного проміжку часу, про всі обставини справи та прийняті судами рішення відповідачу протягом часу було відомо, оскільки вона брала участь у розгляді справ. Залучення саме адвоката Дмитренка В.П. не було виключною обставиною, яка могла забезпечити позитивне вирішення спорів відповідача та таке однозначно гарантовано адвокатом не могло бути, оскільки залежить від великої кількості чинників, і останній безпосередньо рішення щодо такого не приймав. Відповідач сама зазначає, що ознайомлення з матеріалам справи, вивчення таких та підготовка процесуальних документів мала бути вчинена у короткий строк, справа перебувала у провадженні суду касаційної інстанції, що об`єктивно потребує кваліфікації адвоката, виділення часу та терміновості вчинення дій. Наявність вини чи недобросовісності адвоката щодо укладення відповідної додаткової угоди та визначення розмірів відповідних гонорарів, що є необхідним конструктивним елементом вчинення правочину під випливом тяжкої обставини, відповідачем також не доведено. Таким чином, посилання відповідача на положення ст.233 ЦК України є необґрунтованим та безпідставним.

Разом з тим, в частині стягнення гонорару за позитивне вирішення на користь замовника цивільних справ №2/463/257 та №463/6224/14-ц, пр. №2/463/390/15 Личаківського районного суду м. Львова, набрання у цих справах відповідними судовими рішеннями законної сили і закінчення процесуального строку на їх касаційний перегляд або позитивного для замовника результату касаційного перегляду судових рішень, згідно пп.1.3 додатку до договору в редакції 09.02.2016 року суд приходить до наступного.

За договором про надання послуг виконавець зобов`язаний надати послугу, а замовник - оплатити її. За змістом статей 632, 903 ЦК України ціна договору (плата за договором) - форма грошового визначення вартості наданих послуг. Оплата виконавцю послуги здійснюється за виконання ним договірного обов`язку з її надання.

Згідно з положеннями пункту 4 статті 1, частини третьої статті 27 Закону договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Відповідно до положень статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 «Послуги. Загальні положення» підрозділу 1 розділу ІІІ Книги п`ятої цього Кодексу можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

З огляду на предмет договору про надання юридичних послуг у цивільній справі (представництво інтересів матері клієнта як позивача у цивільній справі, що розглядається в суді) об`єктом оплати за договором є надані адвокатом юридичні послуги у зв`язку з вирішенням спору в суді.

Формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар (плата за договором), порядок обчислення якого (фіксований розмір чи погодинна оплата), підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо відповідно до статті 30 Закону визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статі 30 Закону врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Визначена пп.1.3 додатку сума винагороди адвокату за досягнення позитивного рішення у справіза своїм змістом і правовою природою не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні статей 632, 903 ЦК України та статті 30 Закону, а є платою за сам результат (позитивне рішення), досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг.

Відповідно до положень частини першої статті 638 ЦК України, за класифікаційною ознакою предмет договору є складовою його істотної умови.

З урахуванням положень частин першої та другої статті 202, частини першої статті 203, частини першої статті 628 ЦК України зміст двостороннього договору як правочину становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ці умови не можуть суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

В аспекті цивільно-правових зобов`язань виконавця предметом договору про надання юридичних послуг є вчинення певної дії або здійснення певної діяльності в інтересах другої сторони (клієнта).

Аналіз положень договору дають підстави для висновку, що його умовами визначено оплату не лише наданих юридичних послуг, а ще й факту досягнення позитивного для особи, в інтересах якої укладено договір, результату судового розгляду цивільної справи.

Інтереси відповідача безумовно не обмежуються отриманням власне послуг адвоката, а спрямовані на досягнення результату у вигляді позитивного рішення по справі, проте, досягнення такого результату виходить за межі предмета договору, яким є лише надання юридичних послуг.

Рішення суду у цивільній справі є результатом вирішення спору, що виник між учасниками договірних правовідносин, актом органу судової влади, що приймається, складається і підписується виключно суддями відповідно до чітко визначених процедур судочинства іменем України на засадах верховенства права.

За змістом положень частини другої статті 6, пункту 14 частини першої статті 92, частини першої статті 124 Конституції України органи судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України, судочинство визначається виключно законами України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Зазначені норми виключають, як таку, можливість належності діяльності органів судової влади до сфери приватноправового регулювання, а відтак - і до предмета цивільно-правових договорів.

Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України у їх системному зв`язку сторони є вільними у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності і справедливості і можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносин на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це («заборонено законом»), або якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту чи суті відносин між сторонами.

Отже, свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою за договором про надання юридичних послуг у формі представництва у суді є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів - права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи у суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес). Реалізуючи принцип свободи договору, сторони не вправі змінювати імперативну вимогу закону щодо предмета договору про надання юридичних послуг шляхом визначення в безпосередній чи завуальованій формі результат розгляду справи судом як складову предмета договору про надання юридичних послуг.

Таке обмеження жодним чином не звужує зміст та обсяг права сторін договору у цій справі самостійно визначати прийнятні для них умови оплати послуг за договором, загальну вартість послуг тощо.

Судове рішення не належить до об`єктів цивільних прав (частина перша статті 177 ЦК України), а його ухвалення у конкретній справі не є результатом наданих адвокатами сторін послуг, а тому не може бути предметом договору (частина перша статті 638 цього Кодексу).

Включення в умови договору пп.1.3 додатку до договору про винагороду адвокату за досягнення позитивного рішення суду суперечить основним засадам здійснення правосуддя в Україні, актам цивільного законодавства, у зв`язку з чим та в силу положень частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним за пред`явленим стороною договору позовом.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідну позицію викладено у постанові Верховного суду від 12.06.2018 року у справі №462/9002/14-ц, яка у відповідності до положень ч.4 ст.263 ЦПК України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Таким чином, суд приходить до висновку про недійсність пп.1.3 п.1 додатку до договору №16/02/05 від 05.02.2019 року в редакції додаткової угоди від 09.02.2019 року, у зв`язку із чим зустрічний позов в частині визнання недійсним такого підлягає до задоволення, а позовні вимоги адвоката Дмитренка В.П. про стягнення з ОСОБА_2 суми на підставі цього пункту договору, трьох процентів річних та інфляційних втрат, розрахованих на цю суму, до задоволення не підлягають. Також, з врахуванням зазначених вище мотивів в частині визнання недійсним п.3 додаткової угоди зустрічний позов до задоволення не підлягає, оскільки не містять належного правового обгартування.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд виходить із того, що позовні вимоги за первісним позовом та за зустрічним задоволено частково, а тому судові витрати слід стягнути пропорційно до задоволених часток, а в решті - залишити за сторонами.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

первісний позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь адвоката Дмитренка Володимира Павловича заборгованість за договором про надання правової допомоги в розмірі 6412,54 грн. (шість тисяч чотириста дванадцять гривень п`ятдесят чотири копійки)

В решті в задоволенні первісного позову відмовити за безпідставністю.

Зустрічний позов задоволити частково.

Визнати недійсним пункт 1.3 Додатку до договору №16/02/05 від 05.02.2016 року про надання правової допомоги, в редакції додаткової угоди від 09.02.2016 року, який укладено 09.02.2016 року між адвокатом Дмитренком Володимиром Павловичем та ОСОБА_2 .

В решті в задоволенні зустрічного позову відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 62,28 грн.

Стягнути з адвоката Дмитренка Володимира Павловича на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 640 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення через місцевий суд до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

відповідач: ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Дата складення повного тексту рішення 20 червня 2019 року.

Суддя: Гирич С. В.