Тарутинський районний суд Одеської області
Справа № 514/385/19
Провадження по справі № 2/514/217/19
09 липня 2019 року смт Тарутине
Тарутинський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Кравченко П.А.
за участю секретаря Чолак Я.П.,
розглянувши в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Тарутине цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія" "АХА Страхування" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
Позивач ПАТ «СК «АХА Страхування» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 10 642,90 грн., та судових витрат в сумі 1921 грн. 00 коп.
В обґрунтування позову зазначив, що 19.07.2017 року між ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту за №119498а7км, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Toyota RAV4 (д.р.н. НОМЕР_1 ). 18.08.2017 року о 12:41 в м. Київ, бульвар Івана Лепсе (В. Гавела), 8А сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Toyota RAV4 (д.р.н. НОМЕР_1 ), яким керував водій ОСОБА_3 (власник автомобіля- ОСОБА_2 ) та автомобіля International 9200 ( д.р.н. НОМЕР_2 ), яким керував водій ОСОБА_1 , (власник автомобіля ТОВ «Мультитранс») внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Toyota RAV4 (д.р.н. НОМЕР_1 ), що був застрахований ПАТ «Страхова компанія» АХА Страхування» за Договором добровільного страхування наземного транспорту №119498а7км від 19.07.2017.
Страхувальник звернувся до позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу.
Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № АХА2227826 від 07.09.2017 року та умов Договору страхування № 119498а7км від 19.07.2017 р., розмір страхового відшкодування склав 23 864,62 (двадцять три тисячі вісімсот шістдесят чотири гривень 62 коп.), яке АТ «СК«АХА Страхування» було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу згідно заяви страхувальника на СТО згідно платіжного доручення.
Таким чином до АТ «СК`АХА Страхування» у порядку регресу перейшло право вимоги на отримання від ОСОБА_1 компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля Toyota RAV4 (д.р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 ), внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 18.08.2017 року о 12:41 в м. Київ, бульвар Івана Лепсе (В. Гавела), 8А.
20.04.2018 року позивач звернувся до ПРАТ СК «ПЗУ УКРАЇНА» з заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 13 221,72 грн. Таким чином сума збитків, які не відшкодовані на дату подання позову становить 10 642,90 грн.
Посилаючись на викладені обставини, позивач просить суд задовольнити його вимоги та стягнути з відповідача суму відшкодування в розмірі 10 642,90 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921 грн.
Згідно ухвали суду від 21 березня 2019 року справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився. Надав суду клопотання в якому просить розглядати справу за його відсутністю. Позов підтримав в повному обсязі. Не заперечують проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду справи повідомлений судом належним чином, шляхом направлення відповідних судових повісток із рекомендованим повідомленням, однак конверти з судовими повістками про виклик повернулись до суду з відміткою «за зазначеною адресою не проживает», про що свідчать матеріали справи.
Згідно з вимогами ч.ч. 6, 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
В подальшому, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, було розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача ОСОБА_1 до суду в судове засідання, однак останній в судове засідання на вказану в оголошенні дату не з`явився, жодних заперечень проти позову, заяв про розгляд справи без його участі до суду не надіслав, про причини неявки суд не повідомив.
Частиною 11 статті 128 ЦПК України передбачено, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Згідно з вимог ч.ч. 1, 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Враховуючи те, що у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який був повідомлений про розгляд справи, на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, та згідно положення ст.ст. 208-281 ЦПК України ухвалити заочне рішення у справі, про що у свою чергу не заперечувала сторона позивача.
В зв`язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 26 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Судом встановлено, що 19.07.2017 року між ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту за №119498а7км, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Toyota RAV4 (д.р.н. НОМЕР_1 ).
18.08.2017 року о 12.41 год. в м. Києві по вул. В. Гавела, 8А, керуючи транспортним засобом «Інтернаціонал 9200», д.н.з НОМЕР_2 з напівпричепом д.н.з. НОМЕР_3 , не врахував дорожньої обстановки, не витримав безпечного бокового інтервалу, в результаті чого здійснив зіткнення з припаркованим транспортним засобом «Мерседес-Бенц» д.н.з. НОМЕР_4 , який в свою чергу, від удару, здійснив наїзд на транспортний засіб «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_5 , який в свою чергу, від удару, здійснив наїзд на транспортний засіб «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 13.1. ПДР, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2017 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, позивач здійснив виплату матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП і з цього часу у нього виникло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини.
Також встановлено, що ПРАТ СК «ПЗУ УКРАЇНА» було сплачено на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 13 221,72 грн., й відповідно різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою становить 10 642,90 грн. та має бути відшкодована позивачу особою, яка є безпосередньо винною у завданні шкоди, тобто відповідачем.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Як передбачено п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно ст. 29 даного Закону України у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до п. 33.1.1. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди,яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди.
Пунктом в, частини 1.1. статті 38 Закону Ураїни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.
Статтею 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи.
Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування", страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток у повному обсязі.
Згідно зі ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяну шкоду. Оскільки позивачем було виплачено страхувальнику страхове відшкодування, до нього перейшло право вимоги, яке страхувальник має до особи відповідальної за заподіяну шкоду.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
У відповідності до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Частина 2 п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року передбачає, що оскільки відповідно до ст. 3 Закону України № 1961-ІV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, так і захисту майнових прав страхувальника, враховуючи положення ст. 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, встановлюється залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах, передбаченого договором страхування страхового відшкодування.
Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 10.02.2016 року у справі № 6-2878цс15, відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При цьому за змістом ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону № 85/96-ВР до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За змістом ст. 1194 ЦК України в системному зв`язку зі ст. 993 цього Кодексу та ст. 27 Закону № 85/96-ВР можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Оскільки право на відшкодування шкоди заподіювачем є абсолютним, а тому право до кого пред`являти регресну вимогу до заподіювача шкоди чи до страхової компанії з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, - належить позивачу.
Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідачем не надано до суду будь-яких доказів, які б спростовували доводи позивача або підтверджували виконання відповідачем вимог позивача повністю або частково.
З огляду на зазначене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути шкоду у сумі 10 642, 90 грн.
Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем за подання позову до суду у сумі 1921,00 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 12-13, 81, 141, 258-259, 265, 268, 279, 280-281, 284, 289, 352-355 ЦПК України, ст.ст. 993, 1166 1187, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» , суд,
Позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія" "АХА Страхування" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повний текст рішення складено 09.07.2019 року.
Суддя П.А. Кравченко