Справа № 645/3777/18
Провадження № 2/645/250/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2019 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Ульяніч І.В.

за участю представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 О.М.

секретар судового засідання - Савченко В.Ю., Росада І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, який в подальшому уточним, та просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду у розмірі 818183 грн. 47 коп., та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. 00 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн., а також судовий збір.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 10 лютого 2018 року близько 18 год. 15 хв. по вул.. 7-ої Гвардійської армії, при виїзді на нерегульоване перехрестя з Салтівським шосе в м. Харкові, сталася ДТП за участю ОСОБА_4 , який керував транспортним засобом Honda Accord, номерний знак НОМЕР_1 та не надав перевагу в русі автомобілю ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом «BMW Х-6», номерний знак НОМЕР_2 .

Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 березня 2018 року ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП у вигляді штрафа в розмірі 340 грн..

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 11389 від 15.06.2018 року, вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу складає 918183,47 грн..

Також позивач зазначив, що ДТП завдало йому тяжкі душевні страждання, пов`язані зі страхом за своє життя, необхідністю збирання документів та звернення за юридичною допомогою та до страхової компанії, що позначилось на душевному стані та призвело до погіршення відносин в сім`ї. Через те, що майну ОСОБА_3 була завдана шкода, він зазнав душевних страждань.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь грошове відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 818183 грн. та моральної шкоди у сумі 100 000 грн., а також судові витрати.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, надавши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Крім того, зазначив, що одразу після ДТП не була проведена експертиза транспортного засобу позивача, через перебування його на штрафному майданчику. Автомобіль позивача був відремонтований. Місце та вартість ремонту представнику не відомі.

Відповідач позов не визнав подав відзив на позов, згідно якого зазначив, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на час ДТП була зареєстрована у ПАТ «СК «Мега-Гарант», що підтверджується полісом, страхова сума за шкоду заподіяну майну 100000 грн., розмір франшизи 1000 грн.. 12.02.2018 року ОСОБА_4 подав до у ПАТ «СК «Мега-Гарант» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 10 лютого 2018 року за участю водія ОСОБА_5 .. 15 лютого 2018 року ФОП ОСОБА_6 , в присутності ОСОБА_5 був складений протокол огляду транспортного засобу BMW Х6, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в якому було зафіксовано характер та об`єм пошкодження вказаного транспортного засобу. Вказаний протокол був підписаний експертом та ОСОБА_5 , який погодився з переліком пошкоджень, зазначених експертом, підписавши протокол огляду транспортного засобу без зауважень. 20 квітня 2018 року ОСОБА_5 на підставі ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся до ПАТ «СК «Мега-Гарант» із заявою про страхове відшкодування щодо відшкодування витрат, пов`язаних з пошкодженням його автомобіля BMW Х6, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в наслідок ДТП, що сталося 10 лютого 2018 року, відповідальним за вчинення якої є ОСОБА_4 .

Відповідно до висновку спеціаліста з оціночної діяльності ОСОБА_6 №86/03/18 від 23.04.2018 року вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу BMW Х6, реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 266 718, 70 гривень. Отже, ПАТ «СК «Мега-Гарант» для визначення розміру збитків завданих внаслідок ДТП ОСОБА_5 , було залучено оцінювача, який має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, та кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, огляд транспортного засобу було проведено безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди, а тому даний огляд є достовірним, що підтвердив і сам позивач, який був присутній під час огляду транспортного засобу. Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоду, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

У п. 22.1 ст. 22 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо- транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Тобто шкода, завдана транспортним засобам, визначається у порядку передбаченому саме цим Законом, який має пріоритет по відношенню до інших нормативно-правових актів. Відповідно до положень ст. 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Страхова компанія направила оцінювача, який провів огляд пошкодженого транспортного засобу, про що складено 15.02.2018 року акт огляду транспортного засобу, в якому було зазначено виявлені пошкодження вказаного автомобіля внаслідок ДТП, для визначення розміру шкоди. Наданий позивачем висновок експертного товарознавчого дослідження №11389 не може бути прийнятий судом, як достатній доказ вартості завданого збитку позивачеві оскільки зі змісту описової частини вбачається, що огляд транспортного засобу був проведений 14.05.2018 року, тобто через три місяці після ДТП, так, як не відомо де знаходився автомобіль весь цей час та що з ним відбувалося, ОСОБА_4 не був присутній під час огляду транспортного засобу, у висновку зазначено, що під час огляду нібито був присутній невідомий представник ОСОБА_4 , що викликає сумніви у достовірності огляду транспортного засобу на предмет виявлення пошкоджень в результаті ДТП, яка сталася 15.02.2018 року. Вказані обставини підтверджуються Протоколом (актом) огляду транспортного засобу від 15.02.2018 року, який складено ФОП ОСОБА_6 , з яким погодився ОСОБА_3 підписавши вказаний документ. Таким чином, висновок експертного товарознавчого дослідження №11389 від 15.06.2018 року викликає сумніви щодо достовірності і достатності зазначеної в ньому інформації в частині виявлених експертом пошкоджень транспортного засобу. Дійсний розмір шкоди, завданої майну позивача можуть підтвердити документи, що підтверджують витрати, які він фактично здійснив, у зв`язку з відновлювальним ремонтом автомобіля ВМW Х6, реєстраційний номер НОМЕР_2 , (рахунки, акти виконаних робіт, квитанції, чеки, накладні тощо) і такі докази позивачем суду не надано. Вважав, що розмір шкоди, який повинен визначатись на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та зменшуватись на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (у випадку перерахування страхового відшкодування на рахунок потерпілої особи), а у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої шкоди потерпілому винною особою сплачується різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а пошкодження майна позивача були зафіксовані протоколом (актом) огляду т/з від 15.02.2018 року. Щодо стягнення моральної шкоди, зазначив, що погоджується, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 10.02.2018 між позивачем та відповідачем з вини останнього, позивачу завдана моральна шкода, яка пов`язана з розладом нормального життя, нервової напруги та переживань щодо втрачених якостей автомобіля, а також порушення його права нормально користуватись автомобілем. Разом з тим, позивачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження тривалості страждань, незадовільного стану його здоров`я, тяжкості отриманої травми. Враховуючи викладене, зважаючи на відсутність тяжких, особливо тяжких або фатальних наслідків, виходячи із засад розумності, виваженості й справедливості, а також матеріального стану і стану здоров`я відповідача, вважав за доцільне компенсувати розмір моральної шкоди позивачеві у сумі 1000 гривень. При цьому просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, при цьому пояснив, що експертиза автомобіля позивача була проведена через 5 місяців після ДТП. За цей час позивач мав можливість використовувати автомобіль та ще потрапити в ДТП, відомості перебування автомобіля позивача на штрафному майданчику відсутні. Після ДТП був проведений огляд автомобіля позивача, що підтверджується протоколом огляду транспортного засобу, в якому зазначена вартість відновлювального ремонту становить 266718 грн., при огляді був позивач. Через півроку позивач зазначив, що не всі пошкодження автомобіля були враховані.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 10 лютого 2018 року близько 18.30 хвилин у місті Харкові по вул. 7-ої Гвардійської армії, керував автомобілем керував транспортним засобом Honda Accord, номерний знак НОМЕР_1 та не надав перевагу в русі ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом «BMW Х-6», номерний знак НОМЕР_2 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження та матеріальні збитки.

Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 березня 2018 року ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн..

Автомобіль «BMW Х-6», номерний знак НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 11389 від 15.06.2018 року, виданого Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім..Засл.проф.М.С.Бокаріуса, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «BMW Х-6», номерний знак НОМЕР_2 , становить 918183,47 грн..

Згідно поліса АК 006118309, діючого на момент ДТП 10.02.2018 року, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Honda Accord, номерний знак НОМЕР_1 була застрахована страховою компанією ПрАТ СК «ГРАВЕ Україна», ліміт відшкодування за шкоду майну становить 100000 грн.. Зазначену суму, згідно платіжного доручення № 80925 від 20.02.2019 року було виплачено позивачу, на підставі страхового акту № ОСЦВ/АК.6118309/1 та розрахунку страхового відшкодування, у зв`язку із чим позовні вимоги до страхової компанії, за заявою представника позивача, були залишені без розгляду ухвалою суду від 08.04.2019 року.

Згідно протоколу огляду транспортного засобу позивача була проведена калькуляція вартості ремонту автомобіля на суму 266718,70 грн.

Згідно листа АК «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» від 05.06.2018 року страхова компанія повідомляла адвоката про замовлення оцінки збитків, заподіяних ОСОБА_3 , як власнику автомобіля «BMW Х-6», номерний знак НОМЕР_2 , складеного ФОП ОСОБА_6 ..

Згідно листа ТОВ «БАВАРІЯ МОТОРС» від 18 березня 2019 року, було проведено ремонт автомобіля позивача на суму 723859,49 грн., документи на підтвердження виконаних робіт видавались замовнику.

Представник відповідача не погоджувався із висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 11389 від 15.06.2018 року, виданого Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім..Засл.проф.М.С.Бокаріуса, про вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «BMW Х-6», номерний знак НОМЕР_2 , на суму 918183,47 грн., посилаючись на протокол огляду транспортного засобу позивача та наданої калькуляції відновлювального ремонту до даного протоколу на суму 266718 грн. 49 коп.. При цьому своїм правом на заявлення клопотання про призначення судової авто товарознавчої експертизи не скористався та клопотання про призначення судової експертизи не заявив.

Між тим, суд критично ставиться до калькуляції відновлювального ремонту доданої до протоколу огляду транспортного засобу позивача, так як до протоколу не додано відомостей, що особа, яка проводила калькуляцію вартість ремонтно-відновлювальних робіт має на це відповідну ліцензію (сертифікат), та взагалі відсутні відомості про особу, яка її складала.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка їх завдала.

Частиною 1 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (ч.2 ст. 1187 ЦК України)

При цьому, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»)

Згідно п.1 ч.1 ст.. 1188 ЦК України - шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», в п. 4 зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Пунктом 16 Постанови передбачено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ст. 1192 ЦК України - з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Враховуючи, що в судовому засіданні було встановлено, що ДТП відбулось з вини відповідача ОСОБА_4 , який на правовій підставі керував транспортним засобом, та між його діями та наслідками, що настали є безпосередній причинний зв`язок, що встановлено постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.03.2018 року, то сума відшкодування має бути стягнута саме з нього в розмірі спричиненої позивачу матеріальної шкоди, визначеної висновком авто товарознавчого експертного дослідження за відрахуванням суму сплаченої страховою компанією, тобто стягненню підлягає 818183,47 грн. (918183,47 грн. 100000 грн.).

Щодо вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 100 000 грн. суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позивачу були спричинені моральні страждання, які полягали у моральних стражданням сприводу пошкодження належного майна, а також душевних страждань перенесених під час ДТП. Судом встановлено, що порушення правил безпеки руху з боку відповідача заподіяло позивачу моральні страждання, однак суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. оцінені ним суб`єктивно і є завищеними, у зв`язку з чим вважає за необхідним задовольнити їх на суму 3000 грн., виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно ст.. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В частині вимог щодо стягнення 10000 грн. за надання правової допомоги, суд вважає за необхідне відмовити, так як позивачем, в порушення вимог закону, не надано суду договору про надання правничої допомоги, укладеного між позивачем та адвокатом, свідоцтва про право особи, яка надає правничу допомогу, на заняття адвокатською діяльністю, а також відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач знайшли підтвердження під час судового засідання, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Згідно ст.. 141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір в розмірі 8810 гривень квитанцією № 1 від 06.07.2018 року, тобто із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 8211,83 гривень.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 259, 263, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 818183,47 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн., а також судовий збір в розмірі 8211,83 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 24 червня 2019 року.

Суддя - І.В. Ульяніч