Постанова

Іменем України

20 червня 2019 року

м. Київ

справа № 643/10996/18

провадження № 61-6735св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Немишлянський відділ поліції Головного управління Національної поліції України в Харківській області, Державна казначейська служба України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 22 листопада 2018 року у складі судді Поліщук Т. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Кіся П. В., Бурлака І. В., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з Державного казначейства України 595 680,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої посадовими особами Немишлянського відділу поліції Головного управління національної поліції України в Харківській області (далі - Немишлянський ВП ГУНП України в Харківській області).

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 03 січня 2017 року вона подала до Немишлянського ВП ГУНП України в Харківській області заяву про вчинення грабежу та приховання злочинів, проте відомості з цього приводу до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були.

Ухвалою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 13 січня 2017 року зобов`язано начальника Немишлянського ВП ГУНП України в Харківській області організувати внесення уповноваженою особою до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей, викладених у заяві від 03 січня 2017 року.

Ухвалою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 15 лютого 2017 року зобов`язано слідчого Немишлянського ВН ГУНП України в Харківській області виконати ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 13 січня 2017 року.

28 грудня 2017 року постановою слідчого слідчого відділу Немишлянського ВН ГУНП України в Харківській області вона визнана потерпілою у кримінальному провадженні № 0000099.

Посилаючись на те, що бездіяльність слідчих Немишлянського ВН ГУНП України в Харківській області при розслідуванні кримінального правопорушення спричиняє їй страждання, змушує її переживати за відсутність неупередженого та справедливого розслідування та ініціювати судові провадження, що вимагає від неї багато часу та сил на підготовку та участь у судових засіданнях, просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 22 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довела достатніми та допустимими доказами факт заподіяння їй шкоди та її розмір, а також протиправність поведінки органів досудового розслідування та причинного зв`язку між такою поведінкою і заподіяною їй шкодою.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року рішення Московського районного суду міста Харкова від 22 листопада 2018 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції як таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_1 подала касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.

Вважає, що вона надала докази та довела завдання їй шкоди незаконними рішеннями, дією та бездіяльністю органів державної влади.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Немишлянського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Харківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди та витребувано справу з Московського районного суду міста Харкова.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ухвалою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 13 січня 2017 року задоволено скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та зобов`язано начальника Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області організувати внесення уповноваженою особою до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань відомостей за заявою ОСОБА_2 від 13 січня 2017 року про вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 15 лютого 2017 року зобов`язано слідчого Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області виконати ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 13 січня 2017 року.

Постановою слідчого СВ Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області від 28 грудня 2017 року ОСОБА_1. визнано потерпілою у кримінальному провадженні від 16 січня 2017 року № 0000099.

08 травня 2018 року постановою слідчого СВ Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру судових розслідувань за № 0000099 від 16 січня 2017 року, закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що незаконними процесуальними діями та бездіяльністю відповідачів їй заподіяно моральної шкоди, яку просила стягнути на підставі статей 1174, 1176 ЦК України.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування постанови апеляційного суду.

Суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.

Дії (бездіяльність) ГУНП в Харківській області, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 ЦК України).

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

Встановивши, що позивач не довела факту завдання шкоди діями працівників органів поліції, а судові рішення від 13 січня та 15 лютого 2017 року та постанова про безумовно не встановлюють доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для її відшкодування за рахунок держави.

Доводи, наведені на обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої та апеляційної інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Московського районного суду міста Харкова від 22 листопада 2018 року та постанови Харківського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 22 листопада 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук