Провадження № 22-ц/812/1150/19 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 липня 2019 року м. Миколаїв

справа № 482/595/19-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Гавор В.Б.,

переглянувши в апеляційному порядку скаргу

ОСОБА_1

на рішення державного виконавця Новоодеського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області, постановлену 22 травня 2019 року суддею Демінською О.І. в приміщенні цього ж суду (повну ухвалу складено того ж дня),

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на дії державного виконавця Новоодеського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області (далі - Новоодеський ВДВС).

Заявник зазначав, що на виконанні у Новоодеському ВДВС ГТУЮ знаходиться виконавче провадження № 36306287 відкрите 4 лютого 2013 року за виконавчим листом № 2 - 1375/09, виданим Новоодеським районним судом Миколаївської області 18 січня 2013 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини доходу щомісяця, починаючи з 7 вересня 2009 року. Про наявність виконавчого провадження він не знав. У березні 2019 року дізнався, що 15 лютого 2018 року державним виконавцем винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві керування ним транспортними засобами. Копію цієї постанови він не отримував.

Посилаючись на те, що встановлення цього обмеження позбавляє його основного джерела засобів існування, а заборгованість зі сплати аліментів виникла за той період, який передував набуттю чинності законом, який передбачав встановлення такого обмеження (6 лютого 2018 року), ОСОБА_1 просив поновити строк на оскарження постанови від 15 лютого 2018 року та скасувати її.

Державний виконавець Молчанова А.С. вважала скаргу необґрунтованою, посилаючись на те, що станом на лютий 2018 року ОСОБА_1 мав 44 182,25 грн. заборгованості по аліментах, вжиті нею заходи щодо виявлення джерел доходу боржника результату не дали, а проведені перевірки в межах виконавчого провадження свідчали про відсутність перешкод у застосуванні такого заходу, як тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом. Вважає, що при винесенні оскаржуваної постанови жодних порушень норм виконавчого законодавства не допущено. Не доведена наявність перешкод для застосування обмежувальних заходів і на час звернення до суду.

Таку позицію підтримала й стягувач у виконавчому провадженні ОСОБА_2

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 22 травня 2019 року скаргу задоволено, постанову державного виконавця Новоодеського ВДВС від 15 лютого 2018 року про встановлення відносно ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами скасовано.

В апеляційній скарзі стягувач ОСОБА_2 просила ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні скарги. Апелянт посилалась на те, що суд дав невірну оцінку факту реєстрації ОСОБА_1 як приватного підприємця лише у травні 2019 року, тобто напередодні постановлення судового рішення. До того ж боржник не має необхідної ліцензії на здійснення діяльності з перевезення пасажирів, а тому факт реєстрації підприємницької діяльності не може бути доказом тих обставин, які перешкоджають встановленню обмежувального заходу. Фактичне здійснення діяльності по перевезенню пасажирів спростовується і іншими доказами, які містять матеріали виконавчого провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу державний виконавець повністю підтримав доводи апелянта.

Заявник правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В судове засідання апеляційного суду заявник ОСОБА_1 , державний виконавець та апелянт ОСОБА_2 . не з`явились. Про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Справу розглянуто за участю представника заявника - адвоката Жосан В.М.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Скасовуючи постанову державного виконавця від 15 лютого 2018 року, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень пункту 10 статті 71 Закону «Про виконавче провадження» (далі- Закон), якщо встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом позбавляє боржника основного законного джерела засобів існування, то таке обмеження не застосовується. Встановивши, що 21 травня 2019 року ОСОБА_1 зареєстрований як приватний підприємець з надання послуг таксі в Реєстрі платників єдиного податку, суд дійшов висновку про неправомірність застосування до нього обмежувального заходу постановою державного виконавця від 15 лютого 2018 року.

Проте з таким застосуванням норм процесуального та виконавчого законодавства погодитись не можна.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (стаття 451 ЦПК).

Отже, підставою для задоволення скарги сторони виконавчого провадження є встановлення судом факту порушення державним виконавцем вимог закону при вчиненні виконавчих дій, і як наслідок, порушення законних прав заявника.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з пунктом 2 частини 9 статті 71 Закону, в редакції від 7 грудня 2017 року, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

У відповідності до частини 10 статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі: 1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування; 2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю; 3) проходження боржником строкової військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції; 4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами, у порядку встановленому законом.

Судом встановлено, що 18 січня 2013 року Новоодеським районним судом Миколаївської області видано виконавчий лист № 2 - 1375/09 на підставі рішення цього ж суду від 14 вересня 2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини доходу щомісяця, починаючи з 7 вересня 2009 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 20).

4 лютого 2013 року Новоодеським ВДВС відкрито виконавче провадження № 36306287 (а.с. 21).

Стягнень за виконавчим документом з ОСОБА_1 не проводилось.

Станом на 1 лютого 2018 року заборгованість складала 44 182,25 грн.

У період 2013-2018 років державним виконавцем не виявлено у боржника ОСОБА_1 рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, відкритих грошових рахунків, транспортних засобів та законних джерел існування (а.с.23-41).

ОСОБА_1 має посвідчення водія НОМЕР_1 від 11 вересня 2007 року категорії «АВ» (а.с.34)

15 лютого 2018 року державним виконавцем винесено постанову про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами (а.с. 5).

Копія постанови від 15 лютого 2018 року направлена державним виконавцем до Управління інформаційно-аналітичної підтримки 15 січня 2019 року (а.с. 45).

ОСОБА_1 звернувся до Новоодеського ВДВС у лютому 2019 року. 20 лютого 2019 року він надав державному виконавцю пояснення, що має наміри погасити заборгованість за аліментами. Грошових коштів, рухомого та нерухомого майна у власності не має (а.с. 36).

Того ж дня боржником складено декларацію про доходи та майно боржника, з якої також вбачається, що ОСОБА_1 не працює, майна та доходів не має (а.с. 37-39).

Заборгованість станом на 1 квітня 2019 року складає 66 472,5 грн. (а.с. 42).

20 травня 2019 року ОСОБА_1 зареєстрований в Реєстрі платників єдиного податку як фізична особа-підприємець за кодом згідно з КВЕД - надання послуг таксі (а.с. 60).

Встановивши ці обставини, апеляційний суд вважає доведеним, що станом на лютий 2018 року державним виконавцем були встановлені всі підстави для застосування до боржника тимчасового обмеження у праві користування транспортним засобом відповідно до частини 4 статті 71 Закону. Фактів, які би перешкоджали застосуванню цього обмежувального заходу відповідно до частини 10 цієї норми, не виявлено.

Отже, при винесенні постанови від 15 лютого 2018 року державний виконавець діяв відповідно до вимог Закону та в межах своїх повноважень, а тому відсутні й підстави вважати права боржника порушеними.

Той факт, що з 20 травня 2019 року ОСОБА_1 зареєстрований як платник податків, не може бути достатнім доказом того, що станом на лютий 2018 року діяльність боржника, пов`язана з використання транспортного засобу, була законним джерелом його засобів для існування.

До того ж, діяльність з перевезення пасажирів є ліцензійною, а з заявами про видачі відповідної ліцензії ОСОБА_1 взагалі не звертався. Натомість у лютому 2019 року ОСОБА_1 власноручно вказав у декларації про те, що тимчасово не працює (а.с. 37).

Таким чином, апеляційний суд вважає недоведеним той факт, що на час винесення постанови від 15 лютого 2018 року обмеження у праві керування транспортним засобом позбавили ОСОБА_1 основного законного джерела засобів для існування.

Не має правового значення і посилання заявника на те, що заборгованість за аліментами виникла за період з 2013 року, тоді як положення частин 9-10 статті 71 Закону прийняті Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» від 7 грудня 2017 року.

Підставою для застосування правил частин 9,10 статті 71 Закону є наявність заборгованості у визначеному розмірі станом на час застосування обмежувального заходу, а будь-яких обмежень щодо періоду виникнення заборгованості ця норма не містить.

Таке тлумачення та застосування правил статті 71 Закону запроваджено судовою практикою Верховного Суду (постанова від 12 квітня 2019 року у справі № 357/3198/18).

Суд першої інстанції, задовольняючи скаргу, не звернув належної уваги на вимоги частини 9 статті 71 Закону, помилково вважав доведеними наявність умов, передбачених пунктом 1 частини 10 статті 71 Закону, а тому дійшов хибного висновку про порушення державним виконавцем вимог Закону. За такого судове рішення не може вважатись законним та обгрунтованим, що є підставою для його скасування та постановлення нового рішення про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 22 травня 2019 року скасувати та постановити нове рішення.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення державного виконавця відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 5 липня 2019 року.