Номер провадження: 22-ц/813/5248/19
Номер справи місцевого суду: 522/8881/18
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2019 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.

за участі секретаря - Чепрас А.І.

з участю: представника відповідача Преснова Ю.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 березня 2019 року (одноособово суддя Шенцева О.П.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання договору позики безгрошовим та неукладеним,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

22.05.2018 року ОСОБА_2 звернувся із позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про визнання договору позики безгрошовим та неукладеним, а саме: визнання договору позики 130 000 доларів США від 03.04.2015 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про передачу у борг 130 000 доларів США безгрошовим та неукладеним.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним.

03.04.2015 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 підписали текст розписки, який був написаний зі слів ОСОБА_1 , відповідно до якої ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , виступаючи як солідарні боржники, нібито отримали грошові кошти у розмірі 130 000 доларів США і які, нібито зобов`язуються повернути ОСОБА_1 у строк до 01.09.2015 року. Текст розписки від 03.04.2015 року написаний тому, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 планували отримати від відповідача грошові кошти у розмірі 130 000 доларів США в майбутньому, про що вели перемови. Однак, грошові кошти у розмірі 130 000 доларів США ОСОБА_1 так і не були передані ОСОБА_2 і ОСОБА_3 Підписуючи розписку позивач був введений в оману ОСОБА_1 й не розумів правових наслідків, які може спричинити підписання розписки від 03.04.2015 року, тому зазначені обставини позивача свідчать про безгрошовість вказаної розписки.

Посилаючись на безгрошовість та на не укладення договору позики позивач просив позов задовольнити.

Позивач і його представник в суді першої інстанції 13.03.2019 року просив про задоволення позову. Відповідач і його представник не приймали участі в судовому засіданні 13.03.2019 року, подали відзив на позов, в якому позов не визнали і просили відмовити в позові у повному обсязі. Третя особа ОСОБА_3 не приймав участі у судовому засіданні 13.03.2019 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.03.2019 рокупозов задоволено. Суд визнав договір позики від 03.04.2015 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 безгрошовим та неукладеним. Із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суд стягнув судові витрати у розмірі 704,80 гривень.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

Відповідач ОСОБА_1 не погодився із рішенням суду першої інстанції від 13.03.2019 року і в особі представника подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 зазначає:

Суд залишив поза увагою доводи відповідача про те, що позовна заява подана ОСОБА_2 з пропуском строків, встановлених чинним законодавством.

Оскаржувана позивачем розписка (договір позики) про отримання від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 130 000 доларів США була складена та підписана ОСОБА_2 і ОСОБА_3 03.04.2015 року, у зв`язку з чим строк позовної давності сплинув 03.04.2018 року, проте позивач звернувся до суду із позовом 05.05.2018 року, тобто після спливу строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові, при цьому, позивач не заявляв клопотання про поновлення строку на подання позовної заяви.

Є помилковим та таким, що не ґрунтується на матеріалах справи висновок суду в оскаржуваному рішенні про те, що відповідачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт передачі ним грошових коштів у розмірі 130 000 доларів США.

ОСОБА_2 уклав договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Чорноморська аграрна група», придбавши частку у статутному капіталі саме 03.04.3015 року, тобто в день складання розписки та отримання у борг позики від ОСОБА_1 Отже, отримані від ОСОБА_1 кошти були використані ОСОБА_2 саме для оплати на придбання частки у статутному капіталі ТОВ «Чорноморська аграрна група» (копія договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі є в матеріалах справи). Однак суд залишив поза увагою належні та допустимі докази, надані стороною та не надав їм правової оцінки.

Є помилковим та не ґрунтується на нормах законодавства висновок суду про те, що позивач довів обставини того, що грошові кошти у розмірі 130 000 доларів США від відповідача отримані не були, а тому договір позики від 03.04.2015 року є безгрошовим.

У розписці від 03.04.2015 року вказано факт отримання ОСОБА_2 і ОСОБА_3 грошових коштів від ОСОБА_1 , ця розписка є підтвердженням укладення договору позики, а останній є укладеним з моменту передачі грошей.

11.05.2017 року Приморським районним судом м. Одеси (суддя Домусчі Л.В.) ухвалено рішення по справі № 522/20907/16-ц про відмову у позові ОСОБА_4 до ОСОБА_1 за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання договору позики та розписки від 03.04.2015 року недійсним, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09.11.2017 року.

Факт передачі грошей за договором позики не може підтверджуватися свідченнями свідків, на яких посилається суд в оскаржуваному рішенні - ст. 1051 ЦК України та ухвала ВС України від 11.03.2009 року, оскільки всупереч зазначеній нормі, єдиним доказом безгрошовості договору суд визнав свідчення свідка.

У розписці від 03.04.3015 року зазначено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 отримали від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі еквівалентній 130 000 доларів США і цей факт є встановленим іншим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.05.2017 року, яке набрало законної сили та не заперечувалося сторонами. Таким чином, безгрошовість договору позики не може ґрунтуватися на свідченнях свідків, а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами (ч. 2 ст. 58, 59 ЦПК України), яких позивач до суду так і не надав.

Не відповідає ст. ст. 12, 81 ЦПК України висновок суду в рішенні про те, що відповідач був зобов`язаний, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, надати докази щодо самого факту передачі грошових коштів, а також проміжку часу їх передачі. Враховуючи чинне законодавство та судову практику, яка склалася під час розгляду аналогічних спорів, розписка є належним доказом того, що договір позики був укладений між сторонами та кошти були отримані, а факт передачі грошей за договором позики не може підтверджуватися показами свідків.

Грошова розписка про отримання грошових коштів підтверджує грошове зобов`язання і містить зобов`язання про їх повернення. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи, як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (правова позиція ВС України в постанові від 18.09.2013 року по справі № 6-63цс13).

Очевидно, що позов ОСОБА_2 про безгрошовість та не укладення договору позики є формальним, безпідставним і метою його подання до суду є намагання ОСОБА_2 і ОСОБА_3 штучно затягнути розгляд іншої основної справи за позовом ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики для того, щою уникнути зобов`язань перед ОСОБА_1 з повернення боргу за договором позики від 03.04.2015 року.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Позивач і третя особа не скористались правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

03.04.2015 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , як солідарні боржники, видали розписку про те, що вони отримали від ОСОБА_1 грошові кошти в еквіваленті 130 000 доларів США і зобов`язуються їх повернути ОСОБА_5 у строк до 01.09.2015 року. Зазначена розписка складена та підписана ОСОБА_2 і ОСОБА_3 03.04.2015 року без примусу у присутності свідків (а.с.7,7 зворот,123).

Згідно договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі від 03.04.2015 року, укладеного від імені ОСОБА_5 представником ОСОБА_6 і ОСОБА_2 , ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_2 придбав за 1 919 190 гривень частку у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Чорномрська аграрна група», що становить 100% статутного капіталу товариства (а.с.35).

У провадженні Балтського районного суду Одеської області з 2015 року знаходиться справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення боргу, процентів за користування позикою, втрат від інфляції та річних процентів за договором позики від 03.04.2015 року (а.с.30,33)

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.

Між сторонами виникли правовідносини щодо оспорення правочину, які регулюються нормами ЦК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, задовольняючи позов шляхом визнання договору позики від 03.04.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 безгрошовим та неукладеним виходив з того, що позов є доведеним (а.с.88-91).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ч.1 ЦК України).

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ч.ч.1,2 ЦК України).

Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини (ст. 1051 ч.1 ЦК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ч.ч.1,2 ЦПК України).

Пунктом 2 ч.1 ст. 10521 ЦК України визначені обмеження у доказуванні існування договору позики.

Так, у разі укладення договору позики з дефектом волі, що виник внаслідок протиправних дій позикодавця чи інших заінтересованих осіб, незалежно від того, в якій формі має бути укладений договір позики, свідчення свідків визнаються припустимими доказами при оспорюванні договору у випадку, якщо договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника із позикодавцем або під впливом тяжких обставин. При цьому, наслідки укладання договору позики під впливом протиправних дій з боку зазначених осіб визначаються відповідно до вимог статей 230-233 ЦК України.

ОСОБА_2 оспорив договір позики від 03.04.2015 року не з підстав того, що розписку про отримання грошових коштів видано під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника із позикодавцем або під впливом тяжких обставин.

З матеріалів справи вбачається, що 03.04.2015 року, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , як солідарні боржники, видали розписку про те, що вони отримали від ОСОБА_1 грошові кошти в еквіваленті 130 000 доларів США і зобов`язуються повернути їх ОСОБА_5 у строк до 01.09.2015 року. При цьому, зазначена розписка зазначає, що вона складена та підписана ОСОБА_2 і ОСОБА_3 03.04.2015 року без примусу у присутності свідків.

Договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати отримання.

Розписка від 03.04.2015 року є належним, допустимим і достовірним доказом на підтвердження факту отримання позикодавцями Радзілевичами у борг певної грошової суми із зобов`язанням її повернення, розписка зазначає дату отримання та дату повернення грошових коштів, отриманих від ОСОБА_1 у борг.

Зважаючи на те, що позивач ОСОБА_2 , всупереч ст. ст. 76-81 ЦПК України, не довів факту безгрошовості та не укладення договору позики від 03.04.2015 року, колегія суддів відмовляє у позові за недоведеністю позовних вимог.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи і аргументи представника відповідача стосовно недоведеності позовних вимог прийняті до уваги судом апеляційної інстанції і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і прийняття нового судового рішення про відмову у позові за недоведеністю вимог.

Доводи про пропуск строку позовної давності до уваги не беруться, оскільки строком позовної давності захищається порушене право, а у даному випадку у позові відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

Ствердження позивача у позовній заяві про те, що під час підписання розписки його було введено в оману ОСОБА_1 через те, що він не розумів правових наслідків, які може спричинити підписання розписки від 03.04.2015 року і зазначені обставини свідчать про безгрошовість вказаної розписки не заслуговують на увагу. Обман має місце якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення Разом з тим, позивач зазначив, що він не розумів правових наслідків підписання розписки, що у даному випадку не може визнаватись обманом з боку відповідача.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Позивач не довів своїх вимог, тому відсутні підстави для ствердження про порушення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ст. 376 ч.1 п.п.1-4, ч.2 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд порушив норми матеріального права і неправильно застосував норми ст. ст. 1046, 1047, 1051 ЦК України, суд порушив норми процесуального права (ст. ст. 76-81 ЦПК України), що призвело до неправильного вирішення справи, апеляційна скарга представника відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1,ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

Колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу представника відповідача, тому відповідач має право на відшкодування судових витрат в суді першої і в суді апеляційної інстанцій.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 березня 2019 року - скасувати.

Відмовити ОСОБА_2 у позові до ОСОБА_1 про визнання договору позики безгрошовим та неукладеним.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 04.11.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова