СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
________________________________________________________________________________
№2/760/95/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина

16 травня 2019 року в м. Києві

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

представника Відповідача ОСОБА_1 - адвоката Невкритого В.В.

розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лосєв Володимир Володимирович про визнання недійсним договору.

ІІ. Описова частина

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (Відповідач-1) та ОСОБА_1 (Відповідача-2) та просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 25.03.2016 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосевим В.В., зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №159.

25 березня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за яким Відповідач-1 продав та передав у власність, а Відповідач-2 купив та прийняв у власність вказану квартиру.

Договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосевим В.В. та зареєстровано в реєстрі за № 159. Право власності на квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.03.2016 p., номер запису про право власності: 13943453.

Позивач вважає, що вказаний договір купівлі-продажу квартири є недійсним зважаючи на наступні обставини.

Позивач вказує, що з ОСОБА_3 вона перебувала у шлюбі з 27.12.1997 по 01.08.2000. Від шлюбу вони мають дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після шлюбу Позивач, як вона зазначає, з дозволу ОСОБА_3 поселилась у вказаній квартирі та по теперішній час там зареєстрована та проживає з сином ОСОБА_4 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Києва від 16.06.2000 з ОСОБА_3 було постановлено стягнути аліменти на користь Позивача на утримання дитини ОСОБА_4 в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітної плати. За вказаним рішенням суду було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження.

Позивач вказує, що під час здійснення примусового стягнення аліментів та майно ОСОБА_3 , в тому числі і на квартиру АДРЕСА_1 , державним виконавцем було накладено арешт.

До теперішнього часу, як зазначає Позивач, Відповідач-1 і досі не виконав рішення суду про стягнення аліментів, має заборгованість по сплаті аліментів.

На переконання Позивача, Відповідач-1 достовірно знав, про те, що на його квартиру було накладено арешт, що заборонено її відчужувати до повної сплати заборгованості по аліментам. Крім того, як зазначає Позивач, Відповідач-1 фактично у квартирі не проживав та не проживає. Нікому квартиру до укладення договору купівлі-продажу він не показував. Відповідач-2 у квартирі ніколи не бував, не оглядав квартиру ні до укладення договору, ні після цього.

Укладення договору, на переконання Позивача, є фіктивним правочином. Єдиною метою Відповідача-1 було зняття з реєстрації та виселення Позивача і сина із квартири. Жодних реальних намірів щодо відчуження майна у Відповідача-1 не було.

Також Позивач звертає увагу на те, що оцінка квартири для продажу також не відповідає дійсній вартості квартири (147695 грн). За цю суму по договору і була нібито продана квартира, хоча, як наполягає Позивач, ніякий експерт-оцінювач майна до квартири не заходив та квартиру не оглядав.

Таким чином, договір купівлі-продажу квартири від 25.03.2016 Позивач вважає недійсним, оскільки він був укладений з порушенням норм чинного законодавства України та у сторін Договору не було намірів на здійснення реальних наслідків укладення такого договору. Договір є недійсним, оскільки не додержано в момент вчинення правочину вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлених законом.

Позивачка стверджує, що вказаний Договір порушує його законні права та інтереси, він направлений на позбавлення ОСОБА_2 та ОСОБА_4 права користування житловим приміщенням - квартирою, у зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

У судове засідання 31.10.2018 Позивачка та її представник не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

У судове засідання 16.05.2019 Позивачка та її представник повторно не з`явилися. Від представника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його перебуванням у відрядженні.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

З огляду на тривалість розгляду справи, обсяг зібраних у справі матеріалів, суд на підставі п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України визнав за можливе розглянути справу у відсутність Позивача.

Представник Відповідач-2 проти задоволення позову заперечував, наполягаючи на тому, що доказів перебування квартири під арештом в момент придбання її ОСОБА_1 Позивачем надано не було. Довідка Солом`янського відділу державної виконавчої служби не може вважатися таким доказом. Крім того, представник Відповідача підтвердив намір свого довірителя на придбання квартири, його бажання користуватися нею, яке не може бути реалізоване на даному етапі у зв`язку з тим, що квартиру безпідставно продовжують займати Позивачка з сином. Саме з можливістю продовжити жити у квартирі Відповідач-2 пов`язує наявність даного спору у суді а також пасивну поведінку сторони Позивачки, спрямовану на затягування розгляду справи, так і справи за позовом ОСОБА_1 до Позивачки про виселення.

ІІІ. Мотивувальна частина

Суд, вислухавши пояснення представника Відповідача дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в позові, виходячи з наступного

Встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у щлюбі з 27 грудня 1997 року по 01 серпня 2000 року. (а.с. 9, 10)

Рішенням Жовтневого районного суду м. Києва від 16.06.2000 з ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_7 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини усіх його доходів.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 19.08.1994 квартирна АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_3 .

На підставі договору купівлі-продажу квартири 25 березня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В., ОСОБА_3 продав належну йому квартиру ОСОБА_1 за 147695,00 гривень. (а.с. 5)

В той же час, з фотокопії листа начальника ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві №д/622 (дата не зазначена) вбачається, що у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа, виданого за вказаним рішенням, 09.06.2003 була винесена постанова про накладення арешту на квартиру, що належить на праві власності ОСОБА_3 (а.с. 13)

З метою перевірки зазначених відомостей судом витребовувалася з Відділу державної виконавчої служби відповідна інформація про накладення арешту на квартиру, проте будь-якого документального підтвердження реального накладення арешту на квартиру, належну ОСОБА_3 , ані Позивачкою безпосередньо, ані у відповідь на ухвалу суду від Солом`янського ВДВС до суду не надійшло.

Оригінал листа начальника ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві №д/622 на огляд суду також не наданий.

Крім того, в справі наявна копія постанови державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві від 22.05.2009, згідно з якою у зв`язку з відсутністю заборгованості Відповідача-1 по сплаті аліментів було знято арешт з належного йому автомобіля. (а.с. 54) Враховуючи відсутність у постанові відомостей про скасування арешту на квартиру, це може побічно свідчити про те, що такий арешт взагалі не накладався.

Встановлено, що під час посвідчення договору купівлі-продажу квартири від 25 березня 2016 року приватним нотаріусом перевірялася наявність будь-яких обтяжень на квартиру, проте такі відомості у відповідних Реєстрах були відсутні. (а.с. 85-88)

Таким чином, суд вважає недоведеною наявність обтяження на квартиру в момент її відчуження ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частина 5 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 235 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Посилання Позивачки на те, що договір купівлі-продажу квартири від 25 березня 2016 року був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 без наміру створення правових наслідків, тобто без наміру Відповідача-2 прийняти квартиру у власність, включаючи володіння та користування нею, є лише припущенням, яке не підтверджується жодними доказами.

Навпаки, твердження про фіктивність правочину спростовується тим, що в провадженні Солом`янського районного суду м. Києва з січня 2017 року перебуває справа за позовом ОСОБА_9 про виселення ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_4 з квартири, придбаної у ОСОБА_3 Такі обставини свідчать про реальний намір нового власника вступити у свої права щодо придбаного об`єкту нерухомості, що супроводжується його діями, спрямованими на усунення перешкод реалізації таких прав.

Відтак, суд не вбачає підстав для визнання вчиненого Відповідачами правочину недійсним.

З огляду на наведені вище обставини підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 25 березня 2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , суд не вбачає.

Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

ІV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 203, 215, 225 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовити.

2.Скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 , накладений ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06 квітня 2018 року в якості забезпечення позову.

3.Судові витрати покласти на Позивача.

4.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5.Позивач: ОСОБА_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 ;

Третя особа: ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 ; РНОКПП: немає даних;

Третя особа: Лосєв Володимир Володимирович , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, адреса: м. Київ, вул. Круглоуніверситетська, 7, літера А, гр.прим. 1.

Суддя: