Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 161/6089/17

провадження № 61-25553св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Волинської області від 19 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І., Стрільчука В. А.,

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства акціонерного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»; банк), правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»; банк), про захист прав споживача.

Вимоги обґрунтовував тим, що у 2011 році між ним і відповідачем був укладений договір про банківське обслуговування, згідно з умовами якого він отримав дві платіжні картки: одну для виплати заробітної плати, іншу - кредитну з установленим кредитним лімітом у розмірі 300 грн, який був збільшений до 10 000 грн.

05 липня 2016 року він отримав від банку повідомлення про переказ з його кредитної картки через мережу Інтернет коштів у розмірі 9 581 грн та списання комісії у розмірі 383 грн 21 коп. (трансакція ID 201791005).

Зазначав, що вказану операцію не здійснював і третіх осіб на її здійснення не уповноважував, одразу звернувся до банку із заявою про вчинення неправомірних дій, однак останній ухилився від блокування картки та повернення коштів.

За фактом вчинення крадіжки коштів було розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 185 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

При проведенні перевірки слідчим установлено, що кошти з картки викрадені у місті Бердянськ Запорізької області.

Ураховуючи наведене, просив визнати незаконною вищевказану трансакцію щодо переказу 05 липня 2016 року коштів з його кредитної картки та зобов`язати відповідача зарахувати на його кредитну картку кошти у розмірі 9 964 грн 21 коп., із яких 9 581 грн - сума переказу та 383 грн 21 коп. - комісія.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 серпня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд зробив висновок про те, що списання коштів із рахунку позивача відбулося за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу та його користувача, тому підстав для задоволення позову немає.

При цьому суд зазначив, що особа, яка здійснила 05 липня 2016 року з картки ОСОБА_1 грошовий переказ на суму 9 581 грн, володіла інформацією про коди та паролі, що спрямовувались на телефон позивача.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 19 жовтня 2017 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 серпня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1

Визнано недійсною трансакцію (ID 201791005) щодо переказу 05 липня 2016 року коштів у розмірі 9 581 грн з картки «Універсальна» ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1

Зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» зарахувати на картку «Універсальна» № НОМЕР_1 , видану на ім`я ОСОБА_1 , кошти у розмірі 9 964 грн 21 коп., із яких: 9 581 грн - сума переказу та 383 грн 21 коп. - комісія.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд виходив із доведеності факту незабезпечення банком збереження коштів позивача на його картковому рахунку, що вважав підставою для задоволення позову.

Короткий зміст доводів касаційної скарги

У листопаді 2017 року до суду касаційної інстанції від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла касаційна скарга, у якій його представник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та передати справу на новий апеляційний розгляд.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Справу № 161/6089/17 передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 12 червня 2019 року справу призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Представник банку вважає оскаржене рішення необґрунтованим, оскільки апеляційний суд не врахував, що 05 липня 2016 року позивач за допомогою міжбанківських електронних платіжних систем надав банку дистанційні розпорядження на перерахування коштів з його платіжної картки.

Зазначений переказ був здійснений при перевірці картки в програмі 3-D Secure, яка передбачала введення користувачем картки - ОСОБА_1 коду, який надійшов на його фінансовий телефон, для підтвердження платіжної операції.

Крім того, апеляційний суд не звернув увагу на те, що у заяві від 11 січня 2017 року позивач повідомив відповідача про те, що 05 липня 2016 року до нього зателефонувала особа, яка представилася представником банку і запропонувала збільшити кредитний ліміт, після чого одразу була проведена трансакція на суму 9 581 грн.

Такі обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 сприяв невідомій особі у вчиненні неправомірного переказу коштів із рахунку.

Короткий зміст відзиву

Від представника ОСОБА_1 надійшло заперечення, у якому він просить у задоволенні касаційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

Обставини справи

Суди встановили, що між сторонами на підставі анкети-заяви ОСОБА_1 від 28 вересня 2010 року укладений кредитний договір, відповідно до умов якого йому надані кредитні картки, остання із яких відкрита 13 травня 2015 року (№ 031467).

05 липня 2016 року позивачу збільшено кредитний ліміт до 10 000 грн та у цей же день проведений переказ із картки на картку (ID платежу НОМЕР_2 ) на суму 9 964 грн 21 коп., із яких 383 грн 21 коп. комісія.

Цього ж дня за заявою ОСОБА_1 до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за № 0002992 про факт незаконного проведення цієї трансакції з попередньою правовою кваліфікацією за частиною першою статті 185 КК України (крадіжка).

Позивач неодноразово звертався до банку з заявами про повернення коштів, які залишилися невиконаними.

Вказані обставини стали підставою для подання цього позову.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 213 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норми права

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування коштів з його рахунку банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з пунктами 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, банк, у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувались або були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції, та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до такого стану, у якому він був перед виконанням такої операції.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 05 липня 2016 року йому зателефонувала особа, яка вказала, що є представником банку та повідомила про збільшення кредитного ліміту, після чого одразу з його рахунку були зняті кошти в розмірі 9 963 грн 38 коп.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що всі фінансові операції з використанням електронних платіжних засобів, у тому числі й трансакція, яка мала місце 05 липня 2016 року, проводяться тільки після підтвердження шляхом введення пін-коду, який надходить на фінансовий номер телефону клієнта.

За наслідками проведеної перевірки банком установлено, що з боку ОСОБА_1 були допущені порушення, що сприяли незаконному переказу коштів, які полягали в тому, що 05 липня 2016 року він надав інформацію третій особі про реквізити та персональні дані клієнта (номер телефону, CVV-код, термін дії і номер картки, підтверджуючий код, який надійшов на його номер телефону).

Ураховуючи те, що списання коштів відбулося з рахунку за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача - ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Схожий за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 712/4463/16-ц (провадження № 61-22267св18).

Оскільки апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 19 жовтня 2017 року скасувати.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 серпня 2017 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат

Судді:Н. О. Антоненко І. О. Дундар В. І. Журавель
М. М. Русинчук