ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 року м. Чернівці

справа № 713/1256/19

провадження №22-ц/822/991/19

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Чернівецького апеляційного суду в складі:

Головуючого Височанської Н.К.,

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.

секретар Собчук І.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 серпня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Кибич І.А.

В С Т А Н О В И Л А :

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Посилалося на те, що відповідно до заяви б/н від 22 жовтня 2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 22,8 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном, що відповідає строку дії картки.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за даним договором у ОСОБА_1 станом на 23 червня 2019 року виникла заборгованість в розмірі 12090,71 грн, яка складається з наступного: 1389,84 грн - заборгованість за тілом кредиту; 8048,93 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 1600 грн заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 551,94 грн. - штраф (процентна складова).

АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 серпня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1389,84 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

На дане рішення АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що при ухваленні рішення судом порушені норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим просило скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вказує на те, що банком надані належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог, які відповідачем не спростовані.

Крім того, з анкети-заяви вбачається, що відповідач висловив згоду на укладення договору та особистим підписом засвідчив, що йому він ознайомлений і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які йому надані в письмовому вигляді.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Обставини справи

Судом установлено, що 22 жовтня 2007 року ОСОБА_1 підписав заяву-анкету відповідно до якої виявив бажання отримати кредитну картку «Універсальна» з кредитним лімітом 250 грн, зі сплатою 22,8 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном, що відповідає строку дії картки.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованість ОСОБА_1 станом на 23 червня 2019 року становить 12090,71 грн, яка складається з наступного: 1389,84 грн - заборгованість за тілом кредиту; 8048,93 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 1600 грн заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 551,94 грн. - штраф (процентна складова).

За вказаним розрахунком, проценти за користування грошовими коштами банк нараховував за процентними ставками 30% річних за період з 01 вересня 2013 року до 26 серпня 2014 року, з 01 вересня 2014 року до 26 березня 2015 року - за процентною ставкою у розмірі 34,8 % річних, а в період з 01 квітня 2015 року до 23 червня 2019 року - за процентною ставкою у розмірі 43,20% річних.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обгрунтування

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення процентів за користування кредитом скасуванню з наступних підстав.

Щодо врахування поданих до суду апеляційної інстанції нових доказів

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно зі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

На виконання норм ст. 12 ЦПК України, суд першої інстанції вжив всіх заходів щоб неупереджено та належним чином розглянути позовні вимоги заявника.

За наведених обставин апеляційний суд визнає, що подані до суду апеляційної інстанції нові докази виписка по рахунку клієнта та довідка про видані картки є такими, що не були подані позивачем до суду першої інстанції без поважних причин.

Апеляційний суд вважає, що указаний доказ не підлягає врахуванню при вирішенні спору разом з доказами, що були подані позивачем до суду першої інстанції.

Щодо стягнення процентів за користування кредитом

Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначений висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами,; висновками експертів; показаннями свідків (ч.ч.1,2 ст.76 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В анкеті-заяві позичальника від 11 вересня 2007 року встановлена базова процента ставка 22,8% на рік, однак строк дії кредитного договору сторонами не погоджено. Довідку про строк виданих відповідачу карток подано лише до суду апеляційної інстанції, а тому не враховується судом при перегляді законності рішення суду першої інстанції.

Враховуючи те, що АТ КБ «ПриватБанк» не надано до суду першої інстанції доказів строку дії виданих відповідачу кредитних карток, що унеможливлює визначення періоду за який має бути стягнуто проценти за користування кредитом, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення процентів за користування кредитом за недоведеністю позовних вимог в цій частині.

Щодо вимог про стягнення пені та комісії, а також штрафів

Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що правила частини першої статті 634 ЦК України неможливо застосувати до спірних правовідносин, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про пеню, комісію та штрафи за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У заяві позичальника від 22 жовтня 2007 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді пені, комісії та сплати штрафів.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню та комісію, а також штрафи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався Умови та Правила надання банківських послуг, «Правила користування платіжною карткою» та Тарифи банку розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме вищевказані Тарифи та Умови та Правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що зазначені документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені, комісії, штрафів, та, зокрема саме у передбачених у цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

У зв`язку з наведеним вимоги банку про стягнення пені, комісії та штрафів є необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 серпня 2019 року в частині відмови у задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитом скасувати.

В задоволенні позову в цій частині відмовити з мотивів, викладених в мотивувальній частині.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: А.І. Владичан

І.М. Литвинюк