ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/81/19 Номер провадження 22-ц/814/2226/19Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л.І. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Пилипчук Л.І., Кривчун Т.О.

за участю секретаря Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кульчицького Олександра Сергійовича

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 травня 2019 року, ухвалене суддею Савченко Л.І., повний текст рішення складено 03 червня 2019 року,

по справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про стягнення страхового відшкодування.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2019 рокуОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулися до місцевого суду з позовом до ПАТ "НАСК "Оранта" про стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог вказували, що 11.06.2017 року близько 03 год. 30 хв. на автодорозі в с. Балясне Диканського району сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобіль Volvo 850, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по дорозі, виїхав на узбіччя, після чого злетів у кювет з подальшим перевертанням. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особи, які знаходилися в автомобілі, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження, а пасажир ОСОБА_5 помер під час транспортування до Диканської ЦРЛ.

Вказаний автомобіль на дату ДТП був застрахований у ПАТ «НАСК «ОРАНТА».

07 травня 2018 року ТОВ «ЮК «Відшкодування» в інтересах позивачів звернулося до ПАТ «НАСК «Оранта» з вимогою виплатити страхове відшкодування у сумі 192 000 грн. та отримало лист про відмову у здійсненні виплати.

У зв`язку з вищенаведеним, позивачі прохали стягнути на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у сумі 115 200 грн. та на користь ОСОБА_1 - 76 800 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29 травня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про стягнення страхового відшкодування відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодилися позивачі, оскарживши його в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник позивачів адвокат Кульчицький О.С., посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, прохає скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає, що матеріалами справи не доведено те, що за кермом автомобіля був ОСОБА_5 , який загинув під час ДТП, кримінальне провадження закрито не у зв`язку з загибеллю підозрюваного, а тому позивачі мають право на страхове відшкодування.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ «НАСК«Оранта» прохає залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та їх представник Кульчицький О.С. в судове засідання не з`явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Їх неявка відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_7 , перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Судом першої інстанції вірно встановлено, вбачається з матеріалів справи та встановлено постановою слідчого в ОВС другого слідчого відділу прокуратури Полтавської області від 08.11.2017 року, що 11.06.2017 року близько 03 год. 30 хв. автомобіль Volvo 850, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі с. Балясне, Диканського району, виїхав на узбіччя, після чого злетів у кювет з подальшим перевертанням.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, особи, які знаходилися у вказаному автомобілі, а саме ОСОБА_3 , який працює на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу кримінальної поліції Полтавського відділу ГУ НП в Полтавській області, отримав тілесні ушкодження та був доставлений до Диканської ЦРЛ.

Працівник Диканського ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, а пасажир ОСОБА_5 помер під час транспортування до Диканської ЦРЛ (а.с. 62-63, 19).

11.06.2017 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 0000187 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Постановою слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу прокуратури Полтавської області Савчуком М.Є від 08 листопада 2017 року закрито кримінальне провадження № 0000187 від 11.06.2017 року, у зв`язку із відсутністю складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України (а.с.62-63).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що постановою слідчого від 08.11.2017 р. закрито вищевказане кримінальне провадження, а позивачами не доведено, що їх син ОСОБА_5 під час ДТП, яка мала місце 11.06.2017 року не був за кермом забезпеченого транспортного засобу Volvo 850, д.н.з. НОМЕР_1 .

При цьому, місцевий суд у рішенні послався на те, що позивачами не спростовані доводи відповідача про те, що за кермом транспортного засобу був саме ОСОБА_5 .

Крім того вказав, що органами досудового розслідування під час розслідування кримінального провадження № 0000187 за ч.2 ст. 286 КК України той факт, що ОСОБА_5 не перебував за кермом транспортного засобу Volvo 850, д.н.з. НОМЕР_1 , також не підтвердився.

У зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА» правомірно відмовило позивачам у виплаті страхового відшкодування.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як визначено ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з ч.1 ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За п. 3 частини 1 статті 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Абзацом четвертим частини першої статті 988 ЦК України встановлено, що страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до п. 32.10 ст. 32 Закону № 1961-ІV, страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну життю та здоров`ю водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що 25.04.2017 року між ПАТ «НАСК «ОРАНТА» та ОСОБА_3 був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4068162.

Забезпеченим транспортним засобом за цим полісом є легковий автомобіль Volvo 850, д.н.з. НОМЕР_1 . Строк дії договору з 26 квітня 2017 року по 25 квітня 2018 року. Страхова сума за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю визначена 200 000 грн., за шкоду, заподіяну майну, 100 000 грн., за умови франшизи 510 грн. (а.с.59-60).

07.05.2018 року представник ЮК «Відшкодування» Тарасов В. Г . звернувся до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» в інтересах позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 із заявою про виплату страхового відшкодування, у загальній сумі 192 000 грн.

У заяві зазначено, що розмір відшкодування на користь батька ОСОБА_2 становить: 19200 грн. моральної шкоди, 200130 грн. витрати на поховання, 57600 грн. витрати на утримання. Розмір відшкодування для матері ОСОБА_1 становить: 19200 грн. моральної шкоди, 57 600 грн. витрати на утримання (а.с.6).

Як убачається з відповіді ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за вих. № 09-03-09/276-02 від 08.06.2018 року, у виплаті страхового відшкодування відмовлено за відсутності правових підстав, згідно п.36.2 ст. 36 Закону № 1961 -ІV (а.с.34-35).

При вирішенні справи по суті, судом першої інстанції було взято до уваги висновки ПАТ «НАСК «Оранта», яке згідно із ст. 25 Закону України «Про страхування», ст.ст. 24, 56 Закону № 1961-ІV, провело страхове розслідування обставин ДТП, що мала місце 11.06.2017 року за участю забезпеченого транспортного засобу та ним було зроблено висновок, що за кермом забезпеченого транспортного засобу був ОСОБА_5 , який загинув внаслідок цієї події (а.с.55).

Такий висновок страховика ґрунтувався на підставі пояснень ОСОБА_4 , який перебував безпосередньо у вищезазначеному автомобілі під час вказаної ДТП та повідомив, що після спільного вживання слабоалкогольних напоїв (пиво), він чітко пам`ятає, що за кермо автомобіля Volvo 850, д.н.з. НОМЕР_1 сів ОСОБА_5 , а ОСОБА_3 сів з правого боку від водія, після чого вони поїхали у невідомому останньому напрямку. Приблизно через п`ять хвилин ОСОБА_3 сказав хлопцям, що велика швидкість та необхідно її зменшити, після чого одразу автомобіль злетів у кювет.

Крім того, під час огляду місця події 11.06.2017 року було вилучено подушку безпеки з переднього пасажирського місця.

У подальшому, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 708, було знайдено піт без слідів крові, який згідно висновку експерта виключає походження цих слідів від ОСОБА_5 .

Також в ході огляду автомобіля виявлені та вилучені зразки, схожі на кров, які знаходилися на задньому пасажирському місці та на передньому пасажирському місці.

Відповідно до висновку експерта, кров, віднайдена на задньому пасажирському сидінні, виключається з походження даної крові від ОСОБА_5 .

У даному випадку покази ОСОБА_4 , який знаходився безпосередньо у даному автомобілі, збігаються із висновками судово-медичної експертизи № 708 (а.с.56).

Між тим, поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що відповідно до постанови слідчого в ОВС другого слідчого відділу прокуратури Полтавської області від 08.11.2017 року про закриття кримінального провадження, встановити, хто саме перебував за кермом автомобіля Volvo 850, д.н.з. НОМЕР_1 , під час дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 11.06.2017 року, не представилось можливим, оскільки існують розбіжності в показах свідків та висновках судових експертиз.

Враховуючи, що неможливо встановити, хто перебував за кермом транспортного засобу, кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а не у зв`язку із загибеллю підозрюваного.

У зв`язку з чим не заслуговують на увагу заперечення відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» щодо позовних вимог, а також посилання на покази свідка ОСОБА_4 та відсутність доведеності позивачами того факту, що ОСОБА_5 не перебував за кермом автомобіля Volvo 850, д.н.з. НОМЕР_1 .

Крім того, відповідно до загальних положень Правил Дорожнього Руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, у п. 1.10. зазначено, що водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Як органами досудового слідства, так і судом не було встановлено, чи мав ОСОБА_5 , під час знаходження в автомобілі Volvo 850, д.н.з. НОМЕР_1 , посвідчення водія, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом або тимчасовий талон на право керування транспортним засобом, та на якій правовій підставі він керував цим транспортним засобом, враховуючи, що власником вказаного автомобіля є ОСОБА_3 , який, відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 08.11.2017 року, був тверезий під час ДТП.

За вказаних обставин, суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно із ст. 3 Закону № 1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-ІV), обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 5 вищевказаного Закону, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Статтею шостою Закону № 1961-ІV визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з п.п. 9.1, 9.4 Закону № 1961-ІV, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

За п.27.2 ст. 27 Закону № 1961-ІV, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до ч.1 ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, в тому числі, чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно.

Пунктом 27.3 ст. 27 Закону № 1961-ІV встановлено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до п. 27.4 ст. 27 Закону № 1961-ІV, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Судом першої інстанції було правильно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками померлого внаслідок ДТП ОСОБА_5 (а.с.14).

Відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_4 та довідки № 160/03-30, виданої Полтавським об`єднаним управлінням ПФУ Полтавської області від 13.03.2018 року, позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є особами, які досягли пенсійного віку (а.с. 10,13).

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали разом із ОСОБА_5 на день його смерті, що підтверджується довідкою № 1122 від 13.03.2018 року КП ЖЕО № 2 (а.с.20).

Як убачається з матеріалів справи, позивачі понесли витрати на придбання пам`ятника, оградки та плитки на загальну суму 125350 грн., що підтверджується накладною № 10 від 22.12.2017 р., згідно якої вартість плитки гранітної становить 21600 грн., оградки гранітної - 14750 грн., пам`ятника з базальту розміром 1м х 2м х 0,14 м - 89000 грн., а також товарним чеком №10 від 22.12.2017 р. (а.с. 21, 25).

Крім цього, за установку пам`ятника та оградки ОСОБА_2 сплатив ПП ОСОБА_11 52010 грн.,що підтверджується накладною та товарним чеком № 11 від 22.12.2017 р. (а.с. 22, 26).

Також позивачами понесені витрати на поховання ОСОБА_5 на загальну суму 11385 грн., що підтверджується накладною та товарним чеком № 3 від 12.06.2017 р.(а.с.23,24).

Як роз`яснено в абзаці другому п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» N 6 від 27.03.1992 року, яка є чинною, витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються,

виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості.

За інформацією, витребуваною апеляційним судом у КП «Спецкомбінат похоронно-ритуального обслуговування», гранична вартість стандартних виробів з гранітної крихти станом на 01.12.2017 р., що виготовлялися і реалізовувалися підприємством, становила: пам`ятник одинарний - 945,90 грн. (з ПДВ); квітник з отвором - 436,50 грн. (з ПДВ); намогильна плита - 991,92 грн. (з ПДВ); бордюр 1,49 м - 288 грн. (з ПДВ); бордюр 2,19 м - 384 грн. (з ПДВ).

Визначаючи розмір відшкодування витрат на поховання, колегією суддів беруться до уваги витрати, понесені позивачами на придбання відповідних товарів на суму 11385 грн. згідно наданих документів, про які вказувалося вище, та граничної вартості пам`ятника, яка складає 945,90 грн. згідно довідки КП «Спецкомбінат похоронно-ритуального обслуговування» від 03.10.2019 р. № 122, що відповідає роз`ясненням у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» N 6 від 27.03.1992 року та п. 27.4 ст. 27 Закону № 1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення місцевого суду та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Так, розмір відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_2 , становить 82965,45 грн. та складається з: 19200 грн. моральної шкоди на підставі п. 27.3 ст. 27 Закону України № 1961-ІV; 57600 грн. витрат на утримання відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону України № 1961-ІV, а також 6165,45 грн. витрат на поховання згідно з п. 27.4 ст. 27 Закону України № 1961-ІV.

Аналогічний розмір відшкодування підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 .

Доводи відповідача про те, що позивачі не надали доказів того, що ОСОБА_5 не знаходився за кермом автомобіля, на увагу колегії суддів не заслуговують, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частина п"ята ст. 1187 ЦК України встановлює, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Між тим, відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У зв"язку з чим відповідальним за шкоду в ДТП, що мала місце 11.06.2017 року, є власник тарнспортного засобу Volvo 850, д.н.з. НОМЕР_1 .

Враховуючи те, що вказаний транспортний засіб був застрахований у ПАТ "НАСК "Орантна", тому у зв"язку із настанням страхового випадку обов"язок відшкодувати шкоду у зв"язку із смертю потерпілого покладено на дану страхову компанію.

Розподіл судових витрат проводиться апеляційним судом з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, позивачі звільнені від сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції задоволено частково апеляційну скаргу позивачів, рішення скасовано та ухвалено нове рішення, яким частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь держави підлягає стягненню 6222,41 грн. судового збору (2488,96 грн. (за подання позовної заяви) + 3733,45 грн. (за подання апеляційної скарги) = 6222,41 грн.).

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 3, 4, ст.ст. 382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кульчицького Олександра Сергійовича задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 травня 2019 рокускасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (, місцезнаходження: 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) страхове відшкодування у сумі 165930,90 (сто шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот тридцять гривень 90 копійок) по 82965,45 грн. (вісімдесят дві тисячі дев`ятсот шістдесят п`ять гривень 45 копійок) на кожного.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на користь держави 6222,41 грн. (шість тисяч двісті двадцять дві гривні 41 копійка) судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді Л.І.Пилипчук

Т.О.Кривчун