Номер провадження: 22-ц/813/4255/19
Номер справи місцевого суду: 520/107/15-ц
Головуючий у першій інстанції Пучкова І. М.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2018 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2015 року, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

Останнім рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2018 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки задоволено повністю.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Дельта Банк» за договором про надання споживчого кредиту № 0 (відповідно до додаткової угоди - 1) від 11.04.2008 року в загальному розмірі 2599814,89 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № б/н від 11.04.2008 року - на пятикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 11.04.2008 року за р.№1696, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів №2830282 від 11.04.2008 року, шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на користь АТ «Дельта Банк» (МФО 380236, ЄДРПОУ (34047020), місцезнаходження: м. Київ, вул. Фрунзе, 39, судовий збір у розмірі 3654,00 грн.

Рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2018 року та у позові ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки - відмовити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу, АТ «Дельта Банк» посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги ОСОБА_1 , просить її залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2018 року залишити без змін (а.с. 236-246).

В судове засідання, призначене на 06.06.2019 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 11.04.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0 (відповідно до додаткової угоди - 1), згідно з умовами якого банк надав позичальниці кредитні кошти у розмірі 100000,00 дол. США з розрахунку 11,8 % річних на строк з 11.04.2008 року по 11.04.2038 року.

Позичальниця умови кредитного договору та додаткової угоди належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 24.11.2014 року у неї наявна заборгованість у сумі 2599814,89 грн., з яких:

- сума заборгованості за кредитом - 1497513,58 грн.;

- сума заборгованості за відсотками - 1046760,72 грн.;

- залишкова заборгованість за кредитним договором - 55540,59 грн.

З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту № 0 (відповідно до додаткової угоди - 1) від 11.04.2008 року, іпотекодавець ОСОБА_1 за договором іпотеки № б/н від 11.04.2008 року передала в іпотеку нерухоме майно: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та є її приватною власністю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д. 11.04.2008 року, реєстровий номер 1696, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 11.04.2008 року за № 2830282.

Також, матеріалам справи було встановлено, що 08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк», як кредитора (стає новим кредитором), у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, районний суд виходив з того, що підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателю є обгрунтованими.

Апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України, яка визначає способи судового захисту цивільних прав та інтересів особи, одним із таких способів захисту є визнання права, в тому числі визнання права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом даної норми власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права у суді, який, визначається законом чи договором.

Спеціальним законом, який регулює питання звернення стягнення на предмет іпотеки є Закон України «Про іпотеку».

Згідно ст.33 цього Закону звернення стягнення на предмет іпотеки, в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до положень ст.36 вказаного Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя, які визначають можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.37 вказаного Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

При цьому необхідно врахувати, що ст.37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

В той же час порядок звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду врегульовано ст.39 вказаного Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону.

Тобто, Закон України «Про іпотеку» передбачає як судовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки - ст.ст.38,39 Закону, так позасудове врегулювання - ст.36,37 Закону, які відрізняються за процедурою та правовими наслідками.

Аналогічні положення щодо можливості судового і позасудового порядку звернення стягнення на предмет іпотеки містить Іпотечний договір, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , право вимоги за яким набув ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 27-30).

Зокрема, у п.4.2 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку», яке згідно п.4.5 договору здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору.

Згідно з п.5.2.1 договору іпотеки позасудове врегулювання у спосіб передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання здійснюється на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Отже, як Закон України «Про іпотеку», так і наведений іпотечний договір передбачають можливість передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання виключно в позасудовому порядку.

Так, можливість виникнення права власності за рішенням суду Цивільний кодекс України передбачає лише у ст.335 та ст.376 Кодексу. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує вже наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує, або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Такий же правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц, який згідно ч.4 ст.263 ЦПК України має враховуватися судами, де Верховний Суд зазначив, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є способом позасудового врегулювання, оскільки з урахуванням вимог ст.ст.328, 335, 392 ЦК України у контексті ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.

Таким чином, дійшовши висновку про наявність підстав для задоволення позову, суд першої інстанції в порушення вимог закону на вищевказані положення законодавства та умови іпотечного договору уваги не звернув, зокрема, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань є позасудовим способом врегулювання такого питання, й відповідно не перевірив, чи належний спосіб захисту своїх прав обрано позивачем.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

З викладених вище підстав, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на вимогах закону та матеріалах справи і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки не підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок задоволення його вимог у спосіб, який визначено останнім, а саме шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки, оскільки такий спосіб згідно Закону України «Про іпотеку» є позасудовим способом врегулювання такого питання, що повністю узгоджується із п.4.2, 5.2 Іпотечного договору від 11.04.2008 року.

Крім того, з матеріалів справи також вбачається, що стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором від 11.04.2008 року здійснюється вже на підставі іншого виконавчого документа, а саме виконавчого напису нотаріуса №2251, вчиненого 03.09.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Паракуда І.В. (а.с. 216)., яким було звернуто стягнення на спірну квартиру.

За таких обставин підстави для задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» відсутні.

Доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими та заслуговують на увагу суду.

Частково задовольняючи апеляційну скаргу та скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України вирішує питання про розподіл судових витрат у справі, які мають бути присуджені скаржнику з боку позивача.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки при зверненні до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі на загальну суму 5481 грн. 05 коп., що підтверджується квитанціями про сплату №81429 та № 0.0..1 (а.с. 207, 227 ), тому відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, вказані судові витрати підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2018 року - скасувати.

Прийняти постанову.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (, адреса: м.Київ, вул.Щорса 36-б, МФО 380236) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 5481 грн.,05 коп. (п`ять тисяч чотириста вісімдесят одна грн., 05 коп.)

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18.06.2019 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда