Номер провадження: 22-ц/813/4930/19
Номер справи місцевого суду: 523/7027/17
Головуючий у першій інстанції Кисельов В.К.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А.П.

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі: 10349,55 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 9 280 грн.

В обгрунтування позову позивач зазначала, що у них з відповідачем є спільні діти, на яких рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 18 серпня 2016 року стягуються аліменти. Проте, офіційно працевлаштований відповідач не сплачує аліменти на утримання дітей, у зв"язку з чим утворилася заборгованість. Посилаючись на ст.196 СК України, позивач просить стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів.

Відповідач надав відзив на позовну заяву позивача та зазначив, що заборгованість виникла не з його вини. Аліменти за рішенням суду стягнуті з нього в частці від доходу, а не в твердій грошовій сумі. Відтак, з огляду на те, що ОСОБА_3 офіційно працевлаштований в ДП „ОМТП", обов"язок по обчисленню сум щомісячних аліментних утримань лежить на підприємстві, а обов"язок по контролю на державному виконавцеві.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 08 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення у повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 08 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процессуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його необгрунтованості та недоведеності.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з наведених в цій постанові підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у позивача та відповідача є двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 18 серпня 2016 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно у розмірі 1/3 частини всіх видід доходу (заробітку) ОСОБА_3 , проте не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.04.2016 року до досягнення ОСОБА_4 повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 , після продовжено стягнення на утримання ОСОБА_5 по 1/6 частині, до його повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.16-17).

08.11.2016 року державним виконавцем Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження.

Постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення аліментів на утримання дітей, ОСОБА_3 отримав 25.11.2016 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням (а.с.161).

Встановлено, що ОСОБА_3 працює в ДП „Одеський порт" та його заробітня плата за період з квітня 2016 року по січень 2017 рік з відрахуванням обов"язкових податків складає 118263,10 грн. (а.с.164).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що у ОСОБА_3 за період з 28.04.2016 року по кінець січня 2017 року утворилася заборгованість по аліментам у розмірі 36048,81 грн.(а.с.22) та відповідно до розрахунку, складеного позивачем, пеня за прострочення сплати аліментів за вказаний період, з урахуванням сплачених відповідачем аліментів за два місяця (у липні та серпні 2016 року) у розмірі 2000 грн. складає - 10 349,55 грн.

Даний розрахунок щодо розміру пені відповідач не оскаржує, а позивач просить стягнути з відповідача саме таку суму - 10 349,55 грн.

Законодавство України дає отримувачу аліментів чіткі гарантії для стягнення з боржника неустойки (пені) у разі виникнення заборгованості по їх сплаті, що накопичилась внаслідок винних діянь боржника. При чому, не має значення спосіб стягнення аліментів - за рішенням суду або за домовленістю між батьками.

Відповідно до ч.1-2 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

У 2018 році Велика Палата Верховного Суду (далі - ВС) суттєво змінила існуючий підхід та своєю постановою від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц відступила від усталеної практики ВСУ, запропонувавши новий порядок розрахунку пені за прострочення сплати аліментів.

Так, Постанова містить правовий висновок, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення пені на підставі ч. 1 ст. 196 СК України суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням встановленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Далі необхідно підсумовувати розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначити загальну суму пені за весь період заборгованості шляхом додавання показників за кожен місяць.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього зобов`язання буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною, залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Відповідно до висновків Великої Палати ВС, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за такою формулою:

p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ……. (An х 1% х Qn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів (обраховується позивачем на момент пред`явлення позову);

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед пред`явленням позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

У зв"язку з тим, що відповідач офіційно працевлаштований, про відкриття виконавчого провадження дізнався 25.11.2016 року, отримавши постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та заборгованість по аліментам не оскаржує, колегія суддів вважає, що позов підлягає задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із запереченнями відповідача, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, оскільки відповідач знав, що в провадженні суду розглядалася справа за позовом ОСОБА_1 до нього про стягнення аліментів на утримання дітей та знав про відкриття виконавчого провадження за вказаним рішенням, отримавши 25.11.2016 року постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Будучи обізнаним про відкриття виконавчого провадження, відповідач не виконував добровільно рішення суду.

Більше того, будучи офіційно працевлаштованим, позивач міг в порядку ч.1 ст.187 СК України звернутися із заявою за місцем своєї роботи про відрахування з його заробітної плати аліментів на утримання дітей. Проте, цього не зробив.

Тому не можна вважати, що заборгованість утворилася з незалежних від відповідача причин.

Відповідно до ч.13 ст.141 СК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1,2 ст.141 СК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов"язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ст.133 СК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За таких обставин, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 гривень за подання позивачем позову до суду та 960 грн за перегляд рішення в апеляційній інстанції, що в загальному розмірі складає 1600 грн.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 користувала юридичними послугами ПП „Центр правового сприяння та захисту", що підтверджується договором № 1-07-ФО/16 від 12.01.2016 року про надання юридичних послуг, додатком № 01 до даного договору та актом № 01 здавання-приймання наданих послуг від 26.04.2017 року, а також квитанцією про оплату позивачем грошових коштів за надані послуги у розмірі 9280 грн., тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Між тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов`язане з тлумаченням права національними судами.

ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СУД з прав людини оцінює «розумність» тривалості провадження з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв:

складність справи,

поведінка заявника та відповідних органів влади,

а також важливість предмета спору для заявника

(див., серед інших джерел, рішення у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France) [ВП], заява № 30979/96, п. 43, ECHR 2000-VII). Українські справи: «Світлана Науменко проти України», рішення від 09 листопада 2004 року; «Меріт проти України», рішення від 30.03.2004 року; «Єфименко проти України», рішення від 18 липня 2006 року, «Івань та інші проти України», рішення від 12 січня 2017 року, п.п.7, 8; «Аніфер проти України», рішення від 26 липня 2018 року п.6, та інші.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

З початку січня 2019 року по 02.07.2019 року внаслідок автоматизованого розподілу до судді Таварткіладзе О.М. надійшло 483 справ.

З урахуванням надмірного навантаження, яке виходить за межі фізичних можливостей, недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.), суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі, призначити справу до розгляду, вирішити інші процесуальні питання, пов`язані з розглядом справи, та розглянути справу у строки, передбачені національним законом.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2019 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, за рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 18 серпня 2016 року, у розмірі 10349,55 грн. за період з 28.04.2016 року по 31.01. 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9280 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 640 гривень за подання позивачем позову до суду та 960 грн за перегляд рішення в апеляційній інстанції, що в загальному розмірі складає 1600 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст судового рішення складено: 02.07.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін