Дата документу 06.06.2019
Справа № 334/9561/18
Провадження № 2/334/1605/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Лиходід А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та зняття відповідача з реєстраційного обліку, в обґрунтування якого зазначила, що їй та ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі на прохання своїх родичів позивачка зареєструвала свого двоюрідного брата - відповідача по справі.

Реєстрація відповідача відбулась за його відсутності на підставі довіреності, якою третя особа - ОСОБА_4 був уповноважений представляти інтереси відповідача під час прописки за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач не має можливості приїхати до України для добровільного зняття з реєстрації, оскільки мешкає в Росії, що підтверджується Довідкою від 17.11.2018 року, згідно якої ОСОБА_2 з 15.05.2015 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , а крім того, згідно нотаріально засвідченої заяви від 16.11.2018 року, він просить зняти його з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки за вищевказаною адресою ніколи не мешкав, комунальні послуги не сплачував, в органи внутрішніх справ і охорони здоров`я не звертався.

У зв`язку з реєстрацією ОСОБА_2 в належній позивачці квартирі остання повинна сплачувати комунальні послуги та інші платежі, що складають додаткові матеріальні витрати та порушує її право на володіння та розпорядження своєю власністю.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі, прийняти рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Надав суду заяву 77 А В 8997668 від 16.11.2018 року, посвідчену нотаріусом м. Москва Голодновою Іриною Юріївною, та зареєстровану в реєстрі за №77/130-н/77-2018-9-253, згідно якої ОСОБА_2 просить зняти його з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 .

Треті особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, надали суду заяви, в яких просили розгляд справи провадити без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечували.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Приписами статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Щербиною Валерієм Сергійовичем та зареєстрованого в реєстрі за № 366, позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є власниками квартир АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується Інформаційною довідкою № 54897838 від 11.03.2016 року.

З 01.11.2018 року відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за вищевказаною адресою, що підтверджується Довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 15.01.2019 року.

Згідно Довіреності, посвідченої 26.10.2018 року нотаріусом м. Москва Голодновою Іриною Юріївною та зареєстрованою в реєстрі за № №77/130-н/77-2018-7-1157, відповідач уповноважує ОСОБА_4 зняти його з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_4 та зареєструвати за будь-якою адресою на території України.

У зв`язку з реєстрацією ОСОБА_2 у спірній квартирі позивачка вимушена сплачувати надміру нараховані комунальні послуги та інші платежі, що складають додаткові матеріальні витрати та порушує її право на володіння та розпорядження своєю власністю.

Факт не проживання відповідача у спірній квартирі підтверджується долученою до позову копією Довідки від 17.11.2018 року, виданою Відділом з питань міграції ВМВС Росії по району Зюзіно м. Москва, згідно якої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 15.05.2015 року зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином, судом встановлено, що відповідач не являється членом сім`ї позивачки, він фактично не користується наданим йому для проживання житлом з моменту реєстрації за спірною адресою, особистих речей за вказаною адресою не має, не сплачує комунальні послуги. Як вказують сторони, обставини, які були підставою для надання у користування житловим приміщенням, припинилися, власником будинку було запропоновано відповідачу знятися з реєстрації, але він добровільно не виписується, чим порушує право власності позивачки.

Підстави припинення сервітуту визначені у ст.406 ЦК України. Ними, зокрема, являються: відмова від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; сплив строку, на який було встановлено сервітут; припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; невикористання сервітуту протягом трьох років підряд. Частиною 2 ст. 406 ЦК України передбачено припинення сервітуту на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За правилами статті 150 Житлового кодексу України, власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні приписи містить і стаття 383 ЦК України.

Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже власник майна, здійснює право своєю волею, а тому може вчиняти щодо майна будь-які дії. Власник вправі розпоряджатися належним йому майном в абсолютний спосіб, за своєю волею, яка обмежується тільки законом, оскільки суб`єктивне право власності є абсолютним.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, яке належить йому на праві власності.

Визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, усуне перешкоди власнику майна в здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, оскільки відповідно до ст. 7 цього Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстраційного обліку громадян здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою).

В пункті 34 Постанови Пленуму № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ наголосив, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Безпідставне невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо зняття з обліку за адресою розташування належного позивачці житла створює перешкоди у реалізації нею права власності, а тому позов в частині усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання відповідача таким, що стратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання є Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV.

Відповідно до ст. 3 Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Згідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Оскільки після визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1 , позивачка не зверталась з приводу виконання судового рішення до органу реєстрації з приводу зняття відповідача з реєстраційного обліку та їй не було відмовлено у цьому, то зазначену вимогу суд вважає передчасною.

Крім того, позивачка пред`явила даний позов до ОСОБА_2 , при цьому ставить вимогу про зобов`язання Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради зняти відповідача з реєстраційного обліку у вказаному житлі, при цьому не залучає вказану установу в якості відповідача.

З урахуванням викладеного, у задоволенні вимоги зобов`язати Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради зняти відповідача з реєстрації слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 12, 27, 76-81, 258-259, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (ІПН НОМЕР_1 ) перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , та визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_2 ) таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 ,.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.