КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 753/22376/18

Апеляційне провадження 22-ц/824/10861/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 червня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Сирбул О.Ф., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

у листопаді 2018 рокуОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути на свою користь матеріальні збитки в розмірі 61 986,12 грн та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 5 523,00 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що 27.07.2018 з вини відповідача сталася ДТП, внаслідок якої було пошкоджено належний йому автомобіль «Audi» д.н.з. НОМЕР_1 . Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 19.09.2018 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Сума загального відшкодування матеріальних збитків для відновлення первинного стану автомобіля складає 61 986,12 грн, з яких вартість матеріального збитку, завданого у зв`язку з пошкодження автомобіля складає 59 826,12 грн; відшкодування витрат на експертні послуги 1 420 грн та оплата послуг евакуатора 740 грн. Крім того, внаслідок ДТП він отримав нервовий стрес, вимушений витрачати час на відновлення своїх прав, що внесло істотні зміни у його життя та спричинило моральні страждання.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05.06.2019 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 61 986, 12 грн та 5 523 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду в частині стягнення в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 61 986, 12 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, його цивільно-правова відповідальність на час настання страхового випадку була застрахована у ТДВ «СТ «Домінанта», проте суд страхову компанію до участі у справі не залучив. Натомість суд вийшов за межі позовних вимог, вказавши в своєму рішенні, що наданий страховий поліс є недійсним. Проте, вимог про визнання договору страхування недійсним ніхто не заявляв. До того ж суд зазначив, що недійсним є поліс № АМ/2949748, але це поліс на причеп, а номер полісу на автомобіль № АМ/2949750 . Поліс є дійсним та МТСБУ почало врегульовувати питання страхових виплат за зобов`язаннями ТДВ «СТ «Домінанта». Крім того, вважає, що висновки суду суперечать правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 24.02.2016 у справі № 6-1343цс15 та у постанові від 20.01.2016 у справі № 6-2808цс15.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.07.2018 рухаючись по вулиці Тростянецькій (поблизу будинку по вул. Харківське шосе, 152-А) сталося ДТП за участю автомобілів «Renault» д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Audi» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок якої пошкоджено автомобіль належний позивачу.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 19.09.2018 ОСОБА_2 визнано винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Згідно зі звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Audi» д.н.з. НОМЕР_1 від 18.08.2018 № 98/18, вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля склала 59 826,12 грн.

За складання звіту позивачем сплачено відповідно до рахунку - фактури від 15.08.2018 № 98/18 1 420 грн.

Згідно квитанції № 1534759 від 15.08.2018 позивачем додатково понесені витрати по оплаті послуг евакуатора у сумі 740 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є винним у заподіянні позивачу матеріальної шкоди, а страховий поліс відповідача на час ДТП був недійсним.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 року № 1961 -IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Відповідно до ст. 5 цього Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу,

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону).

За змістом Закону № 1961-IV (ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Отже сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик, а договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Виходячи з викладено можна зробити висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/2949750 цивільно - правова відповідальність власника автомобіля Рено д.н.з. НОМЕР_3 на час ДТП була застрахована у ТДВ «СТ «Домінанта». Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну встановлено 100 000 грн, франшиза - 0 грн. Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладено 16.12.2017.

Згідно розпорядження № 866 від 07.06.2018 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг анульовано ліцензію ТДВ «СТ «Домінанта» на проведення господарської діяльності з надання фінансових послуг, а саме на послуги у сфері страхування.

Визнаючи недійсним договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що таких вимог заявлено не було, а відтак вони не були предметом розгляду у даній справі.

Відповідно ж до ст. 214 ЦК України правомірність правочину презюмується.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суд не звернув уваги на зазначені положення закону, а також на ту обставину, що на час укладення договору ТДВ «СТ «Домінанта» мала ліцензію на проведення господарської діяльності з надання фінансових послуг у сфері страхування.

Закон не містить положень про визнання договору нікчемним, якщо після укладення такого договору страхова компанія була позбавлена ліцензії на вчинення певної господарської діяльності.

Допустивши помилку при вирішенні питання щодо відсутності у відповідача страхового полісу на час ДТП, суд першої інстанції безпідставно стягнув вартість відновлювального ремонту у сумі 59 826,12 грн з відповідача.

Невиконання ТДВ «Домінанта» своїх зобов`язань за договором щодо виплати страхового відшкодування є підставою для звернення з відповідним позовом до товариства або до МТСБУ.

Натомість потерпілий може вимагати від особи, цивільно-правова відповідальність застрахована лише сплати різниці між розміром шкоди та розміром страхової виплати, якщо неї недостатньо для повного відшкодування шкоди.

Відтак в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові, оскільки зазначена сума не перевищує ліміт відповідальності, передбачений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що і витати на експертні послуги у сумі 1 420 грн та на оплату послуг евакуатора у сумі 740 грн має нести страхова компанія, оскільки такі витрати не є прямими збитками, а відповідач не довів, що умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено виплата страховиком потерпілому таких витрат.

Відтак відшкодування таких витрат покладається на відповідача.

Оскільки судовий збір сплачено за мінімальною ставкою, незважаючи на зменшення суми стягнення, розмір судового збору не переглядається.

Рішення в частині задоволення позову про відшкодування моральної шкоди не оскаржується, а відтак в апеляційному порядку не перевіряється.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 червня 2019 року в частині задоволення позову про відшкодування матеріальної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат на експертні послуги 1 420 грн та витрат на оплата послуг евакуатора 740 грн. В решті позову про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 29.10.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик