Справа № 750/6346/19
Провадження № 2/750/1638/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2019 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Пишенко М.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідача та його представника ОСОБА_2 , представника третьої особи Овсяника О.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, третя особа - служба у справах дітей Деснянської районної у м. Чернігові ради,

в с т а н о в и в:

05.06.2019 ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вона з 14.02.2018 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Донька проживає з позивачем, знаходиться на її утриманні, відповідач проживає окремо. Позивач з метою оздоровлення та відпочинку дитини хоче поїхати до Туреччини, в зв`язку з цим був укладений договір на туристичне обслуговування № 31052019/159 від 31.05.2019 на період перебування з 13.08.2019 по 23.08.2019 року до Туреччини, проте відповідач діючи в супереч інтересам дитини, відмовляється добровільно надати згоду на виїзд дитини за кордон, тому булла вимушена звернутися до суду.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, зазначив, що в телефонному режимі позивач не може узгодити відпочинок дитини з відповідачем, а тому змушена звернутися до суду, оскільки останній не надає згоду на відпочинок дитини в Туречинні.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що його відмова в наданні довзолу на відпочинок за кордоном пов`язання з віком дитини, та така подорож не буде сприяти ані духовному, ані фізичному, ані психологічному розвитку дитини.

Відповідач в судовому засіданні не заперечував протии позову, протее зазначив, що відмовляє у відпочинку дитині за кордоном через її вік та не бажає довготривалого розлучення з дитиною, оскільки на даний позивач разом з дитиною відпочивають в Одесі. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, оскільки батьки зобов`язані спільно виховувати дитину, а тому їх окремий відпочинок позбавляє відповідача займатися вихованням дитини.

Предстанвик третьої особи просив позов задовольнити.

Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.02.2018. Від даного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 та знаходиться на її утриманні.

Відповідач проживає окремо за адресою АДРЕСА_2 .

31.05.2019 року позивачем було укладено договір на туристичне обслуговування № 31052019/159 на період перебування з 13.08.2019 по 23.08.2019 року до Туреччини, регіон Мармаріс та здійснено проплату такого віджпочинку (а.с. 13-16).

Відповідач заперечує на виїзд дитини за кордон на відпочинок.

Згідно із ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до положень ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з приписами ст.ст. 150, 155 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Стаття 10 Конвенції про права дитини передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави -учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 313 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 724 від 25 серпня 2010 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків виїзд можливий за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

А тому, суд вважає, що права дитини на відпочинок, охорону здоров`я та свободу пересування підлягають захисту.

Враховуючи, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Туреччини для тимчасового перебування, а сааме на відпочинок, тому суд приходить до висновку про можливість задоволення вимог позивача та надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, третя особа - служба у справах дітей Деснянської районної у м. Чернігові ради (місце знаходження: прос. Перемоги, 141, м. Чернігів), задовольнити.

Надати дозвіл ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Туреччини, регіон Мармаріс на відпочинок у період з 13.08.2019 по 23.08.2019 без дозволу (згоди) та супроводу її батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в супроводі матері ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у повернення сплаченого судового збору 768 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 02.07.2019.

Суддя Л.В. Карапута