РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/21979/18

Провадження № 22-ц/4815/738/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н.М.,

суддів: Боймиструка С.В., Хилевича С.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Укрпошта» в особі Рівненської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Рівненської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 березня 2019 року у складі судді Гордійчук І.О., ухвалене в м. Рівне о 11 год. 41 хв., повний текст якого складено 19.03.2019 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Рівненської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.02.2018 року по 23.10.2018 року в розмірі 40711,68 грн., а також судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 14.02.2018 року згідно наказу № 427-к від 13.02.2018 року була звільнена з роботи з посади заступника головного бухгалтера Рівненської дирекції ПАТ «Укрпошта» за п.4 ст. 40 КЗпП України. На момент звільнення у відповідача була наявна заборгованість з невиплаченої заробітної плати, а саме заборгованість при перерахунку відпускних із врахуванням коефіцієнту корегування заробітної плати. Виплата заборгованості проведена лише 24.10.2018 року. Відповідно, підприємство повинно виплатити їй середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Укрпошта» в особі Рівненської дирекції АТ «Укрпошта» про стягнення коштів - задоволено. Стягнуто з АТ «Укрпошта» в особі Рівненської дирекції АТ «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 15 лютого 2018 року по 23 жовтня 2018 року включно, в сумі 40711 грн. 68 коп. Стягнуто з АТ «Укрпошта» в особі Рівненської дирекції АТ «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 704 грн. 80 коп.

Вважаючи рішення суду незаконним, АТ «Укрпошта» в особі Рівненської дирекції АТ «Укрпошта» оскаржило його в апеляційному порядку.

В поданій апеляційній скарзі АТ «Укрпошта» в особі Рівненської дирекції АТ «Укрпошта» зазначає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що позивача було звільнено з роботи на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, про що свідчить і запис в трудовій книжці позивача, а також її підпис у розрахунковому листі про отримані нею суми у день звільнення. Позивач вказує, що на час розрахунку із нею у відповідача існувала заборгованість із невиплаченої заробітної плати, а саме заборгованість при перерахунку відпускних із врахуванням коефіцієнту коригування заробітної плати, чим сама підтверджує те, що до своїх трудових та посадових обов?язків вона відносилась недбало, оскільки працювала заступником головного бухгалтера. Позивач добре знала, що не виконує своїх обов?язків та недонараховує працівникам їх заробітну плату. Вона знала про те, що в дирекції при нарахуванні відпускних не застосовується п. 10 Постанови №100, але жодним чином не посприяла усуненню такого порушення, не звернулася до керівництва щодо роз?яснення ситуації. Вважає, що позивач перебуваючи у змові із колишніми працівниками дирекції, які також звернулися до суду з аналогічними позовами, мають на меті нанести збитки державному підприємству та отримати матеріальну вигоду. За фактом перевірки Управління Держпраці в Рівненській області встановлено, що коефіцієнт коригування не застосовувався при нарахуванні відпускних в дирекції з моменту прийняття Постанови №100, тобто з 1995 року. На даний час в дирекції діє наказ № 258 від 15.06.2018 року, згідно якого, виходячи із фінансових можливостей дирекції, проводиться нарахування коефіцієнту коригування працівникам звільненим у 2016-2017 роках, та згідно наказу №232 від 01.06.2018 року враховується коефіцієнт коригування і в 2018 році. Зазначає, що позивач 29.08.2018 року звернулася до Управління Держпраці Рівненської області щодо проведення нарахування їй коефіцієнту коригування, не звернувшись безпосередньо до керівництва підприємства. Дирекцією таке нарахування було проведено та виплачено кошти позивачу згідно платіжної відомості під підпис. Також вказує на те, що сума перерахунку за період роботи позивача в Укрпошті з 1997 року по 2018 рік становить 8123,37 грн. Остаточний розрахунок із позивачем було проведено на підставі наказу № 427-к від 14.02.2018 року. Факт виконання вимог припису Управління Держпраці в Рівненській області не є моментом остаточного розрахунку із працівником, оскільки дані кошти не входять до фонду заробітної плати та не були нараховані, але не виплачені йому на момент звільнення. Вважає, що роботодавець усунув порушення щодо застосування п.10 Постанови №100, а не застосування даного пункту раніше відбувалося не з вини роботодавця, а у зв?язку із неналежним виконанням обов?язків посадовою особою. Із цих підстав просить скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 березня 2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - ОСОБА_5 вказує, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга безпідставна, тому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні суд першої інстанції виходив з того, що проведення з працівником повного розрахунку в день звільнення є передбаченим законом обов`язком працедавця, який відповідачем дотриманий не був, та, крім цього, останнім не було доведено відсутності вини у порушенні строків виплати належних працівникові сум при звільненні.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд.

Судом встановлено: ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Укрпошта» і з 14.02.2018 року звільнена відповідно до наказу № 427-к від 13.02.2018 року на підставі ст.40 ч.1 КЗпП України. Такі обставини не оспорюються сторонами.

Згідно відомості про виплату заробітної плати за жовтень 2018 року остаточно всі належні суми при звільнення ОСОБА_1 відповідач виплатив 24.10.2018 року.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України.

В свою чергу, ст. 116 КЗпП України встановлює, що при звільненні працівника проводиться виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи те, що відповідач на час звільнення позивача не здійснив з нею остаточний розрахунок по заробітній платі, суд перешої інстанції прийшов до правильного висновку що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 15.02.2018 року (наступного робочого дня з дня звільнення) по 23 жовтня 2018 року (тобто по день проведення роботодавцем фактичного розрахунку з заробітної плати).

Відповідно п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердже- ного постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 (Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно п. 8 Порядку, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем до позовної заяви, сума середнього заробітку, що підлягає до стягнення за час затримки розрахунку при його звільненні за період з 14 лютого 2018 року по 23 жовтня 2018 року складає 40711,68 грн.

Суд першої інстанції в своєму рішенні вірно застосував Порядок обчислення середньої заробітної плати, визначив середньоденну заробітну плату позивачки у сумі 238,08 грн. і вірно стягнув за 171 днів без утримання податку й інших обов`язкових платежів 40711,68 грн.

Апеляційний суд відхиляє посилання апеляційної скарги на відсутність вини відповідача у затримці розрахунку як на підставу звільнення його від виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За положеннями ст. 117 КЗпП України, підставою відповідальності власника (підприємства) є склад правопорушення, який включає два юридичних факти - порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП) та вина власника. Затримка розрахунку з працівником за відсутності спору про розмір належних працівникові сум тягне обов`язок власника провести на користь працівника виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Пред`являючи таку вимогу до власника, працівник не зобов`язаний доводити наявність будь-яких шкідливих наслідків затримки розрахунку при звільненні. Що ж стосується вини, то за аналогією із ст. 614 Цивільного кодексу України обов`язок доведення її відсутності лежить на власникові.

Апеляційний суд приходить до переконання, що відповідачем не наведено доказів, які б свідчили про відсутність вини власника чи уповноваженого ним органу у затримці виплати належних позивачу сум в день звільнення та відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Рівненської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта залишити без задоволення.

Рішення» Рівненського міського суду Рівненської області від 18 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 липня 2019 року.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Боймиструк С. В.

підпис Хилевич С. В.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н. М.