провадження 2/527/403/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2019 року м.Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді - Левицької Т.В.,

з участю секретаря судового засідання Папенко Л.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,
відповідача ОСОБА_3 ,
представника відповідача ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 524/10660/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з залученням третіх осіб: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про розподіл майна подружжя, -
в с т а н о в и в:
14.03.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому прохала: - визнати право власності за ОСОБА_1 на 1/4 квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 ; - припинити право власності на 1/4 квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 ; - визнати право власності за ОСОБА_3 на 1/2 квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: селище Онуфрієвка Онуфрієвського району Кіровоградської області; - припинити право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: селище Онуфрієвка Онуфрієвського району Кіровоградської області; - визнати право власності за земельну ділянку загальною площею 0,20 га, АДРЕСА_3 , що знаходиться за адресою: село Білецьківка Кременчуцького району Полтавської області за ОСОБА_3 ; - визнати право власності на земельну ділянку загальною площею 0,3363 га, кадастровий номер :01:007:0099, АДРЕСА_4 , що знаходиться за адресою: село Пустовійтове, Глобинського району Полтавської області за ОСОБА_1 ; - визнати право власності на земельну ділянку загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:007:0082, АДРЕСА_4 , що знаходиться за адресою: село Пустовійтове Глобинського району Полтавської області за ОСОБА_1 ; - визнати право власності на земельну ділянку загальною площею 0,5268 га, кадастровий номер :01:007:0083, АДРЕСА_4 , що знаходиться за адресою село Пустовійтове, Глобинського району Полтавської області за ОСОБА_1 ; - визнати право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0607 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 за ОСОБА_3 ; - судові витрати покласти на ОСОБА_3 .

Позов мотивувала тим, що вона та ОСОБА_3 не проживають разом та не ведуть спільне господарство з вересня 2018 року. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства на підставі розпорядження № 11297/1 від 27 листопада 1996 року була приватизована квартира АДРЕСА_6 і на даний час належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 . Решта майна належить сторонам на праві спільної сумісної власності та набуте за час шлюбу. Зважаючи, що 3/4 частини в квартирі АДРЕСА_1 , належить позивачу та дітям, які не бажають проживати з відповідачем під одним дахом, вважає за доцільне 1/4 частини квартири, що належить Відповідачеві залишити за позивачем. Взамін 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 пропонує залишити за відповідачем 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , що знаходиться за адресою: селище Онуфрієвка Онуфрієвського району Кіровоградської області, площею 42,7 м2.

15 березня 2019 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.
09 квітня 2019 року представником відповідача направлено відзив на позов, відповідно до якого позовну заяву визнано частково, в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_7 .
18.04.2019 року представником позивача направлено відповідь на відзив.
02 травня 2019 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду.
03.05.2019 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.
05 червня 2019 року від представника позивача ОСОБА_2 надійшла заява про зміну предмету позову, яка згідно ухвали суду була повернута позивачу.
24.06.2019 року позивачем було подано заяву про відмову від частини позовних вимог , яка була задоволена:відмову позивача ОСОБА_1 від позовних вимог в частині визнання права власності за ОСОБА_3 на 1/2 квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: селище Онуфрієвка Онуфрієвського району Кіровоградської області та припинення права власності ОСОБА_1 на 1/2 квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: селище Онуфрієвка Онуфрієвського району Кіровоградської області прийнято; провадження по справі в цій частині, у зв`язку з відмовою позивача від позову, закрито.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 її представник ОСОБА_2 позов підтримали, посилаючись на підстави та обставини, вказані в ньому та просили його задовольнити. Позивач додатково пояснила, що вели спільне господарство з відповідачем до серпня 2018 року, 03.05.2019 року шлюб між ними було розірвано.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на його необґрунтованість.
Треті особи : ОСОБА_6 , ОСОБА_5 направили заяви про розгляд справи без їх участі.
Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності та зв`язку, встановив наступне.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Ст. 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13.05.1978 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу № НОМЕР_1 ( а.с.16).

Сторони припинили фактичні шлюбні відносини та спільного господарства не ведуть.

Вказані обставини визнаються сторонами, а тому у відповідності до положень ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню.

В добровільному порядку спір про поділ спільного сумісного майна подружжя сторонами не вирішений.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Положеннями ч.1 ст. 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. В ч.2 цієї статті вказано, що розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.
Відповідно до частини 3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, що мають істотне значення

За змістом ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 1 ст. 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

1) В частині позовних вимог щодо визнання права власності за ОСОБА_1 на 1/4 квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 та припинення права власності на 1/4 квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 .

Як встановлено в судовому засіданні, згідно свідоцтва про право власності від 27.11.1996 року, квартира за адресою: АДРЕСА_8 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та зареєстрована в Кременчуцькому БТІ за реєстровим № 225 (а.с.7).

В зв`язку, з викладеним, вказана квартира не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є об`єктом права спільної сумісної власності сім`ї ОСОБА_8 , отримана в результаті приватизації державного житлового фонду.

Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В зв`язку з викладеним, позов в цій частині не підлягає задоволенню.

2) В частині визнання права власності за земельну ділянку загальною площею 0,20 га по АДРЕСА_3 за ОСОБА_3 .

Позивачем та її представником в судове засідання не надано доказів перебування у власності сторін по справі земельної ділянки загальною площею 0,20 га по АДРЕСА_3 .

Додана до позовної заяви копія дозволу № 225 від 28.04.1995 року на проведення будівельних робіт в с. Білецьківка Кременчуцького району Полтавської області не є правоустановчим документом, що підтверджує право власності на земельну ділянку.

Враховуючи, що позивачем не доведено факт перебування у власності подружжя ОСОБА_8 спірної земельної ділянки та набуття права власності на неї під час шлюбу, відсутні підстави для визнання вищевказаної земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя та задоволення позову в цій частині.

3) Позовні вимоги в частині: - визнання права власності на земельну ділянку загальною площею 0,3363 га, кадастровий номер :01:007:0099, АДРЕСА_4 , що знаходиться за адресою: село Пустовійтове, Глобинського району Полтавської області за ОСОБА_1 ; - визнання права власності на земельну ділянку загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:007:0082, АДРЕСА_4 , що знаходиться за адресою: село Пустовійтове Глобинського району Полтавської області за ОСОБА_1 ; - визнання права власності на земельну ділянку загальною площею 0,5268 га, кадастровий номер :01:007:0083, АДРЕСА_4 , що знаходиться за адресою село Пустовійтове, Глобинського району Полтавської області за ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно дослідженої в судовому засіданні копії державного акту серії ЯЕ № 637088 від 18 лютого 2008 року, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,3363 га, кадастровий номер :01:007:0099, по АДРЕСА_4 , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. (а.с .11)

Згідно копії державного акту серії ЯЕ № 637086 від 18 лютого 2008 року, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:007:0082, по АДРЕСА_4 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.12).

Згідно дослідженої в судовому засіданні копії державного акту серії ЯЕ № 637087 від 18 лютого 2008 року, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,5268 га, кадастровий номер :01:007:0083, по АДРЕСА_4 , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства.(а.с.13)

Вказані земельні ділянки одержані ОСОБА_3 в приватну власність шляхом приватизації.

За змістом частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України можуть набувати право власності на земельну ділянку шляхом приватизації за умови наявності підстав набуття права на землю, передбачених статтею 116 ЗК України.

Таким чином, громадянин одержує у власність частку із земельного фонду, а тому земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю.
Як роз`яснено Пленумом Верховного Суду України в постанові від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. При цьому належить виходити з того, що відповідно до ст. ст. 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності або визнано такою власністю судом з тих підстав,що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Закон України від 11 січня 2011 року № 2913-VI «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» не має зворотної дії в часі і не може бути застосований до спірних правовідносин.
Саме таку правову позицію висловила колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в ухвалах від 12 березня 2008 року та від 2 березня 2011 року.
Відповідно до п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 № 7 згідно з положеннями статей 81, 116 Земельного кодексу України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

В свою чергу, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України.

Позивачем та її представником не надано доказів існування на вказаних спірних земельних ділянках будинку, будівлі чи інших споруд.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вищевказані земельні ділянки є особистою приватною власністю ОСОБА_3 та поділу в порядку Сімейного кодексу України не підлягають.
4) В частині позовних вимог щодо визнання права власності на земельну ділянку загальною площею 0,0607 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 за ОСОБА_3 суд приходить наступних висновків.

Позивачем та її представником в судове засідання не надано доказів перебування у власності сторін по справі земельної ділянки загальною площею 0,0607 га по АДРЕСА_5 .

Враховуючи, що позивачем не доведено факт перебування у власності подружжя ОСОБА_8 спірної земельної ділянки та набуття права власності на неї під час шлюбу, відсутні підстави для визнання вищевказаної земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя, її поділ та задоволення позову в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з залученням третіх осіб: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про розподіл майна подружжя необхідно відмовити в повному обсязі.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В зв`язку з відмовою в задоволенні позову, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15, 16, 328, 331,376 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 19,76, 81, 133, 223, 259, 263-265,354,355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з залученням третіх осіб: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про розподіл майна подружжя - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.
Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 , ІПН НОМЕР_2 ;
відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_8 , ІПН НОМЕР_3 ;
треті особи ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_8 , ІПН НОМЕР_4 ;
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 , ІПН НОМЕР_5 .
Повний текст рішення суду виготовлений 25 червня 2019 року.

Суддя Т. В. Левицька