Справа № 466/1914/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» травня 2019 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Кавацюка В.І.

при секретарі Гапаляк О.М.

учасники справи: позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання,

у с т а н о в и в:

У березні 2019 року ОСОБА_1 пред`явив в суд позов до ОСОБА_2 , у якому просить розірвати договір довічного утримання, укладений 27 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В., зареєстрований в реєстрі за №3-546, повернути сторони в попередній стан та визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В обгрунтування своїх вимог зазначив, що він, ОСОБА_1 , являється інвалідом ІІІ-ої групи загального захворювання.

27 лютого 2007 року між ним, ОСОБА_1 (далі - відчужувач) та ОСОБА_2 (далі - набувач) укладено договір довічного утримання (далі - Договір), посвідчений державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В. та зареєстрований в реєстрі за №3-546.

Відповідно до п. 1 дДоговору відчужувач передає у приватну власність набувачу належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати ОСОБА_1 утриманням та доглядом довічно.

Пунктом 7 Договору передбачено, що за згодою сторін обов`язок набувача по наданні відчужувану довічного забезпечення визначається у вигляді: забезпечення його житлом шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваній квартирі, без конкретного визначення частини помешкання; забезпечення продуктами харчування; забезпечення придатними для носіння одягом та взуттям; здійснення догляду та необхідної допомоги; забезпечення згідно з рецептами лікарів необхідними лікарськими засобами; за бажанням відчужувана йому може бути надане право тимчасового проживання за місцем проживання набувача, у разі виникнення потреби забезпечити іншими видами матеріального забезпечення та доглядом.

Грошова оцінка зазначених у цьому договорі видів матеріального забезпечення на місяць за згодою сторін визначається у розмірі 200 гривень, яка в майбутньому підлягає індексації в порядку встановленому законом (п. 8 Договору).

У відповідності до положення статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідачем не виконуються взяті на себе обов`язки, які передбачені Договором, укладеним між нами, зокрема, набувач не звертає уваги на його потреби і стан його здоров`я, не забезпечує його належною кількістю харчів, не надає необхідну йому допомогу, побутові послуги, він не відчуває моральної та матеріальної підтримки, хоча за станом здоров`я потребує лікування в окуліста по відновленню працездатності, що підтверджується довідкою МСЕК серія ЛВА-1 №104874, відповідач ставиться до нього зверхньо та зневажливо, постійно натякає на те, щоб він, позивач, почав відкладати собі засоби на похорон.

Крім цього, частиною 1 статті 751 ЦК України передбачено, що матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувану, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

За даними Державної служби статистики України індекс споживчих цін на товари та послуги відносно лютого 2007 року (момент укладення Договору) становить: у січні 2008 року - 118,7%; у січні 2009 року г 145,1%; у січні 2010 року - 161,3%; у січні 2011 року - 174,5%; у січні 2012 року - 181,1%; у січні 2013 року - 180,7%; у січні 2014 року 181,6%; у січні 2015 року - 233,3%; у січні 2016 року - 327,%; та станом на травень 2016 року-341%.

Однак відповідачем не враховувалась індексація споживчих цін, відтак з кожним періодом матеріальне забезпечення на місяць, яке передбачене договором, все менше забезпечувало його потреби.

Також зазначає, що проживає в квартирі, в якій вже близько 8 років відсутнє газопостачання, на його покликання щодо відновлення постачання газу за власний рахунок, відповідачем не здійснюється жодних дій щодо врегулювання цього питання.

Таким чином, останнім часом він розчарувався в набувачу, у зв`язку з чим вимушений звернутись до суду із даним позовом.

Відповідно до п. 11 Договору цей договір може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання одного зі сторін - в судовому порядку.

Розірвати договір довічного утримання в добровільному порядку відповідач відмовляється.

Враховуючи викладене, просить позов задовольнити.

В судове засідання, яке було призначено на 07 травня 2019 року о 09.30 год., позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 не з`явились, хоч про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, та подали заяви, з яких убачається, що позивач позов підтримує і просить його задовольнити, відповідач проти задоволення позову не заперечує, та вони просять проводити розгляд справи без їх участі.

У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання 07 травня 2019 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру належала квартира АДРЕСА_1

На момент укладення договору довічного утримання позивач був особою похилого віку, інвалідом 3-ої групи, тому потребував сторонньої допомоги.

За даних обставин 27 лютого 2007 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В., зареєстрований в реєстрі за №3-546.

За умовами п.1 договору позивач передав у власність ОСОБА_2 належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно п.7 договору відповідач зобов`язувався довічно повністю утримувати позивача ОСОБА_1 , забезпечувати харчуванням, одягом, належним доглядом, необхідними лікарськими засобами, необхідною допомогою та довічним проживанням його у вказаній квартирі.

Підставою для звернення позивача до суду стало виникнення між сторонами спору з приводу неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором довічного утримання, укладеним 27 лютого 2007 року, який станом на теперішній час є чинним.

Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як визначено в ст.744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно з п.1 ч.1 ст.755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірвано за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

В силу ч.ч.2,3 ст.653 ЦК України, у разі розірвання договору в судовому порядку зобов`язання сторін припиняються з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Так, підстави для припинення укладеного договору шляхом розірвання визначені в п.11 договору, а саме за згодою сторін, а у випадку невиконання цих умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін в судовому порядку.

Із системного аналізу положень вказаних норм та умов договору вбачається, що підставою для розірвання договору довічного утримання є як повне невиконання набувачем взятих на себе обов`язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору незалежно від вини набувача. При цьому, обов`язок з доведення факту належного виконання умов договору довічного утримання, у відповідності до ч.3 ст.12, ч.1 ст.76 ЦПК України, покладається саме на відповідача, який надає це утримання.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Аналізуючи викладене, приймаючи до уваги визнання відповідачем обставин невиконання умов договору, а відтак і визнання позову, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд приходить до висновку про доведеність обставин невиконання ОСОБА_2 умов договору довічного утримання від 27 лютого 2007 року, а тому пред`явлений позивачем позов про розірвання договору підлягає задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужував набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

В розумінні ч.1 ст.756 ЦК України правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане, оскільки виникнення права власності на житловий будинок у набувача за договором довічного утримання ні з якою іншою обставиною, як укладенням договору, не пов`язано.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 18.01.2017 року у справі № 6-2723цс16, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця з використанням правового механізму, установленого ЦК України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та дійсним володільцем майна.

Таким чином, з огляду на специфіку договору довічного утримання та особливості його розірвання, які не передбачають автоматичного застосування реституції або віндикації в розумінні ст.216 ЦК України як способів захисту цивільного права, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явлених позовних вимог щодо визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 10, 11, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 206, 216, 525, 526, 653, 744, 755, 756 ЦК України суд,

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання, укладений 27 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В., за реєстровим №3-546.

Скасувати обтяження, встановлені договором довічного утримання, укладеним 27 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченим державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В., за реєстровим №3-546, шляхом зняття заборони з квартири АДРЕСА_1

Допустити двосторонню реституцію та повернути сторони у первісне положення щодо права власності.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з часу його проголошення через Шевченківський районний суду м Львова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя В. І. Кавацюк