Справа № 755/5566/19
"19" червня 2019 р. м. Київ
Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого судді - Марфіної Н. В.,
за участі секретаря Міроненко С. П..,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду, просила визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Обгрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до суду, позивач посилається на те, що на підставі Рішення виконавчого комітету Дніпровської районної ради народних депутатів міста Києва від 11.12.1989 року №897 «Про закріплення і обмін житлової площі, зміну договору найму та внесення змін в попередні рішення» позивачці за договором найму була надана в користування двокімнатна квартира АДРЕСА_1 та для проживання її сина ОСОБА_2 та сестри ОСОБА_3 .. Через деякий час відповідачка ОСОБА_3 народила сина ОСОБА_4 , який також зареєстрований та проживає за даною адресою. Однак, у 2002 році відповідачі переїхали проживати до чоловіка ОСОБА_3 , та з того у вищезазначеній квартирі не проживають, комунальні послуги не сплачують, тому всі обов`язки по утриманню житла вимушений нести позивач, як власник житла, що спонукало позивача звернутись за захистом своїх інтересів до суду шляхом пред`явлення позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що є предметом позову
На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 15 квітня 2019 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст.274 ЦПК України.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї повернулись до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З матеріалів справи вбачається, що позивач не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення.
За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що на підставі Рішення виконавчого комітету Дніпровської районної ради народних депутатів міста Києва від 11.12.1989 року №897 «Про закріплення і обмін житлової площі, зміну договору найму та внесення змін в попередні рішення» позивачці за договором найму була надана в користування двокімнатна квартира АДРЕСА_1 та для проживання її сина ОСОБА_2 та сестри ОСОБА_3 .
Згідно відомостей, наданих Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» (вих.. №399) від 30.03.2016 року, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: наймач, позивачка - ОСОБА_1 - з 1978 року, сестра позивача, відповідачка - ОСОБА_3 - з 1987 року, син наймача, позивач - ОСОБА_5 з 1982 року, син сестри наймача - відповідач ОСОБА_4 з 1991 року (а.с. 14).
Відповідно до положень статей 71, 72 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Положення статі 71 Житлового кодексу України, регулюють правовідносини користування жилими приміщенням в будинках державного та громадського житлового фонду.
Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року за № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. Разом з тим належить враховувати, що згідно п.5 ст.71 ЖК (в редакції Закону від 18 грудня 1991 р. інваліди, влаштовані в будинки-інтернати або інші установи соціальної допомоги, мають право на збереження за ними жилої площі протягом 12 місяців. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України)
Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 30 квітня 2002 року не проживають в квартирі АДРЕСА_1 , особисті речі відповідача у зазначеній квартирі відсутні, наміру проживати в спірній квартирі відповідачі не мають, за комунальні послуги не сплачують та не несуть інших витрат по утриманню житла, ці обставини підтверджуються відповідними Актами, які складено мешканцями будинку АДРЕСА_3 (а.с. 15-29)
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ст.2 Цивільного процесуального кодексу України)
За нормою статті 5 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та таким. Що підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 384 грн. 20 коп., які сплачено позивачем ОСОБА_3 при зверненні з цим позовом до суду.
Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 64, 65, 71, 72 Житлового кодексу УРСР, , ст.ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 273, 280, 284, 288, 354,355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_4 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 384 грн. 20 коп.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 384 грн. 20 коп.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Повний текст рішення складено 11 березня 2019 року.
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 );
Позивач - ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 );
Відповідач - ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 );
Відповідач - ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 );