РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/2516/18

Провадження № 22-ц/4815/1147/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Тхоревський С.С.

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач: ОСОБА_3 ,

третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради,

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 червня 2019 року, ухваленого в складі судді Тимощук О.Я., в м. Рівне, у справі № 569/2516/18,

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі розпорядження Рівненського міського голови від 30.12.2013 року № 1024-р ОСОБА_1 призначена опікуном малолітніх онуків - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 01 січня 2012 року онуки знаходяться на їх вихованні та утриманні . За останні шість років достатніх коштів на утримання онуків від відповідача не надходило. Оплачені кошти є дуже мізерними.

Просили суд стягнути з ОСОБА_3 на користь опікуна ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі по 1 250 грн. починаючи з 20.02.2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 включно та стягнути з ОСОБА_3 на користь опікуна ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 1 250 грн. починаючи з 20.02.2018 року по 07.04.2019 року включно.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради про стягнення аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь опікуна - ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1 250 грн., починаючи з 20.02.2018 року по 30.01.2019 року включно та аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1 250 грн., починаючи з 20.02.2018 року по 07.04.2019 року включно.

Рішення у межах платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Вирішено питання про судовий збір.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач фактично усунувся від виконання батьківський обов`язків, оскільки добровільно аліменти на утримання дітей не надає.

В поданій на судове рішення апеляційній скарзі відповідач вказує на його незаконність, оскільки судом не враховано,що аліменти на дітей можуть стягувати батьки, а позивачі такими не є. Окрім того, покликається на те, що позивачі як опікуни дітей отримують пенсію по втраті годувальника, тобто отримують від держави кошти на утримання дітей. Просить суд апеляційну скаргу - задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачі вказують, що рішення суду законне та обґрунтоване, просять залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення .

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач являється батьком малолітніх - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі розпорядження Рівненського міського голови від 30.12.2013 року № 1024-р позивач - ОСОБА_1 була призначена опікуном малолітніх онуків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

З 01 січня 2012 року діти знаходилися на вихованні та утриманні їх бабусі ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 стала повнолітньою, а ОСОБА_5 виявив бажання і упродовж трьох останніх місяців проживає з відповідачем у м. Дубно.

Згідно частин першої та п`ятої статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє їх від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

В силу ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» та ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи вищенаведені обставини, права дитини на достатній життєвий рівень, матеріальний стан позивачів, відповідача та стан його здоров`я, відсутність у платника аліментів інших непрацездатних утриманців, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Будь-яких доказів неможливості виплачувати аліменти на дітей у визначеному судом розмірі відповідачем не надано, а судом таких доказів не здобуто. Навпаки, відповідач є особою працездатного віку, тому зобов`язаний сприяти як утриманню так матеріальному забезпеченню належним чином своїх дітей.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для сплати відповідачем аліментів відсутні, оскільки позивачі отримують пенсію по втраті годувальника, апеляційним судом відхиляються, з огляду на те, що отримання пенсії є соціальною гарантією.

Окрім того, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що аліменти на дітей можуть стягувати батьки, а позивачі такими не являються. Відповідно до ч.1, 2 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Крім того, за правилами статті 258 СК України баба і дід мають право на самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень.

Таким чином, баба та дід, з якими проживають діти, має право на подання в інтересах дитини позову до її батьків про стягнення аліментів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 31 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: