Справа № 565/739/19
Провадження № 2/565/367/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області під головуванням судді Малкова В.В.,

при секретарі судового засідання Ковальчук В.С.

розглянувши у відритому судовому засіданні у залі судових засідань Кузнецовського міського суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про наданнядозволу неповнолітній дитині на тимчасовий виїзд за кордон без згоди батька,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України із перетинанням державного кордону України до Республіки Польща неповнолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 в період з 15.04.2019р. по 13.03.2020 року для здобуття освіти. В обґрунтування позову вказує, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому в них народився син ОСОБА_3 , проживають разом. На даний час виникли підстави для виїзду за кордон неповнолітнього сина ОСОБА_3 , а саме для навчання в Республіці Польща. Відповідно до процедури вступу до обраного неповнолітнім ОСОБА_3 університету вимагається подати посвідчену нотаріально згоду обох батьків на самостійні поїздки дитини до Республіки Польща. Проте відповідач через неприязні відносини з позивачем відмовляється надати таку згоду.

Позивача в судове засідання не зявилась. 20.06.2019 року подала заяву, згідно якої просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки не повідомляв, заяви про відкладення судового засідання не подав. Відзиву відповідач також не подав.

За таких обставин суд, керуючись ч.1 ст.281 ЦПК, вирішив провести заочний розгляд та ухвалити заочне рішення у справі.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у відповідності із ч.2 ст.247 ЦПК.

Дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, керуючись законом, суд прийшов до наступного висновку.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження. Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом РАГС Кузнецовського міського управління юстиції, відповідач ОСОБА_2 є батьком неповнолітнього ОСОБА_3 На день подачі позовної заяви ОСОБА_3 має повних 17 років. Сторони та їх спільний син проживають за однією адресою.

Неповнолітній син ОСОБА_3 має намір вступити на стаціонарне відділення до Міжнародного Університету Логістики та Транспорту у Вроцлаві, що знаходиться в Республіці Польща, за освітнім рівнем бакалавр, навчання починається з 1 жовтня 2019 року до 30 вересня 2022 року. Вказані обставини підтверджуються копією заявки абітурієнта на вступ до Міжнародного Університету Логістики та Транспорту. Позивач оплатила перший семестр навчання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у вказаному університеті, що підтверджується копією платіжного доручення від 02.04.2019 року.

Як стверджує позивач в позовній заяві, умовою для прийняття до університету є необхідність подання пакету документів, серед переліку яких повинна бути посвідчена нотаріусом згода обох батьків на самостійні поїздки дитини до Республіки Польща. На підтвердження того, що позивач надала таку згоду до позовної заяви додано копію нотаріально засвідченої заяви позивача про згоду на самостійні поїздки сина ОСОБА_3 до Республіки Польща в період з 01.10.2019 року до 14.03.2020 року.

Відповідач відмовився надати таку згоду, у зв`язку з чим виникла необхідність звернення до суду.

Згідно із ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Як вбачається із змісту пункту 4.2. Постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 р. «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», необхідність рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України без згоди та супроводу другого з батьків обумовлена відмовою одного з батьків надати нотаріальну посвідчену згоду на тимчасовий виїзд за межі України та ухвалюється стосовно громадян, які не досягли 16-річного віку.

Оскільки на день звернення з позовом про надання згоди на тимчасовий виїзд за межі України без згоди та супроводу батька неповнолітному сину сторін ОСОБА_3 виповнилось 17 років, він має право на вільний самостійний виїзд за межі України, згідно ч.3 ст.313 ЦК України.

Разом з тим, згідно з ст. 3,18 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 798-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а здійснення батьками своїх прав по виконанню обовязків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обовязки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Відповідно до ч.2,3 ст150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст..4 Закону України «Про вищу освіту» кожен має право на вищу освіту. Громадяни України вільні у виборі закладу вищої освіти, форми здобуття вищої освіти і спеціальності.

Як було встановлено судом, процедурою вступу до обраного неповнолітнім ОСОБА_3 навчального закладу передбачена необхідність подати нотаріально посвідчену згоду обох батьків на самостійні поїздки дитини до Республіки Польща. Мати неповнолітнього сина ОСОБА_4 таку згоду надала. За таких обставин, необгрунтована відмова відповідача надати згоду на самостійні поїздки сина ОСОБА_3 до Республіки Польща, порушує право неповнолітнього сина сторін на вищу освіту в обраному ним навчальному закладі. Отже суд вважає, що в даному випадку відповідач здійснив батьківські права всупереч інтересам неповнолітнього сина ОСОБА_3

Згідно із ч.2 ст.5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Тому з метою забезпечення інтересів неповнолітнього ОСОБА_3 , суд вирішив застосувати наведений позивачем спосіб захисту, як найбільш ефективний, через відсутність іншого визначеного законом, спосіб захисту права неповнолітнього ОСОБА_3 на здобуття вищої освіти в обраному ним навчальному закладі.

За таких обставин слід задоволити позовні вимоги про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітнього ОСОБА_3 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 без обмеження будь-яким терміном.

Позивачем понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору, що підтверджується квитанцією від 15.04.2019 р.

Вирішуючи питання про судові витрати, згідно із ст.141 ЦПК, суд вважає, що витрати, понесені позивачами у звязку із сплатою судового збору підлягають стягненню з відповідача повністю.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.7,150,155 СК України, ст.4 Закону України «Про вищу освіту», ст.ст. 3,18 Конвенції ООН "Про права дитини", ст.ст. 141, 263-265, 280-282ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Дозволити виїзд до Республіки Польща неповнолітньому ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , проживає: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 гривень 50 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Кузнецовським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача, поданою до Кузнецовського міського суду Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, шляхом подачі апеляційної скарги через Кузнецовський міський суд Рівненської області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивачем заочне рішення суду може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду. Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного рішення суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кузнецовський міський суд Рівненської області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Головуючий

Повне рішення суду виготовлено і підписано головуючим 21 червня 2019 року.