ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4562/19 Справа № 201/6984/18 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Городничої В.С.

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Комунального закладу "Обласний клінічний центр медико-соціальної екпертизи" Дніпропетровської обласної ради на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 лютого 2019 року та на додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу "Обласний клінічний центр медико-соціальної еспертизи" Дніпропетровської обласної ради про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 24 травня 2018 року вона звільнена наказом № 121-о КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР через відсутність на роботі з 24 квітня 2018 року по 17 травня 2018 року без поважних причин. Таке звільнення є незаконним, адже наказ про поновлення на роботі позивача прийнятий 16 травня 2018 року, позивач з ним ознайомлена 17 травня 2018 року, перебуваючи вдома, запис в трудову книжку про поновлення на роботі внесений 18 травня 2018 року і цього ж дня позивач приступила до роботи. На думку позивача таке звільнення відбулось з порушенням ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Поновлено ОСОБА_1 на посаді реєстратора в Обласній медико-соціальній експертній комісії №5 КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради. Стягнуто з КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 травня 2018 року по день набрання даним рішенням законної сили. Стягнуто з КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 20000 грн.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2019 року стягнуто з КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 травня 2018 року по 04 лютого 2019 року у розмірі 26514,12 грн.

КЗ "Обласний клінічний центр медико-соціальної екпертизи" Дніпропетровської обласної ради не погодився з вказаним рішенням суду та додатковим рішенням суду, та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказані рішення та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

ОСОБА_1 відповідно до ст. 360 ЦПК України подала відзив, в якому просила апеляційну скаргу КЗ "Обласний клінічний центр медико-соціальної екпертизи" Дніпропетровської обласної ради залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 лютого 2019 року - без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду та додаткове рішення суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 наказом № 205-о від 18 вересня 2008 року прийнята на роботу до КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР на посаду медичного реєстратора обл. МСЕК № 5 з 17 вересня 2008 року з терміном випробування в один місяць.

Наказом КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР № 15-о від 12 січня 2018 року ОСОБА_1 , медичний реєстратор обласної МСЕК № 5 КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР, 12 січня 2018 року звільнена з займаної посади у зв`язку з систематичним невиконанням обов`язків, покладених на неї трудовим договором відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2018 року у справі № 201/661/18 було задоволено позов ОСОБА_1 до КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. Рішення прийняте без участі сторін.

Постановою державного виконавця Соборного відділу ДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області від 07 травня 2018 року було відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 201/661/18, виданого 24 квітня 2018 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про поновлення ОСОБА_1 на посаді реєстратора на Обласній медико-соціальній експертній комісії № 5 КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР.

16 травня 2018 року КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР отримав поштове відправлення від Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з судовим рішенням у справі № 201/661/18. Цього ж дня до КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР надійшов лист Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра з постановою про відкриття виконавчого провадження за заявою ОСОБА_1

16 травня 2018 року КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР видав наказ № 116-о про виконання рішення суду, поновлення на роботі ОСОБА_1 , згідно якого останню поновлено на роботі з 24 квітня 2018 року.

17 травня 2018 року об 11 годині дня комісія у складі чотирьох осіб ознайомила позивача з наказом № 116-о про поновлення на роботі.

18 травня 2018 року позивач приступила до роботи. Цього ж дня внесений запис до трудової книжки позивача про скасування наказу про звільнення та поновлення її на роботі на посаді медичного реєстратора обласної МСЕК № 5 КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР.

Суд встановив, враховуючи, що відповідач в проміжок часу з 24 квітня 2018 року до 16 травня 2018 року не був обізнаний про судове рішення, яким позивача поновлено на роботі, тому повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття позивача на роботу не здійснювалось, доказів на спростування цього відповідачем не надано.

Таким чином суд прийшов до висновку, що трудові відносини між позивачем та відповідачем відновлені з 18 травня 2018 року.

Також, суд дійшов висновку, що, прийнявши 16 травня 2018 року наказ про поновлення позивача на роботі з 24 квітня 2018 року, відповідач штучно створив умови для подальшого звільнення позивача за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, зарахувавши час з 24 квітня 2018 року по 16 травня 2018 року в час прогулу без поважних причин.

Встановлено, що відповідачем оголошено наказ про звільнення 24 травня 2018 року, до суду позивач звернулася 22 червня 2018 року, таким чином строк на звернення до суду не порушений.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що доводи позивача про порушення його трудових прав у зв`язку з незаконним звільненням на підставі п. 4 ч. 1 ст.40 КЗпП України, знайшли своє підтвердження при розгляді справи, а отже позовні вимоги про поновлення на роботі підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що не заперечувалось відповідачем, що заробітна плата позивачки становить 3200,00 гривень.

Керуючись ч. 2 ст. 235КЗпП та у зв`язку з поновленням позивача на роботі, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 травня 2018 року, дата звільнення, по 04 лютого 2019 року, дата ухвалення рішення, в розмірі 25 600 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування позивачу витрат на правову допомогу в сумі 20 000,00 грн., суд посилався на надані позивачем копії договору про надання правової допомоги № б/н від 14 січня 2018 року, копії квитанції до прибуткового касового ордеру від 21 червня 2018 року, яким підтверджено сплату позивачем на користь адвоката витрат на професійну правничу допомогу.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що ОСОБА_1 знала про існування рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2018 року про поновлення її на роботі, оскільки представник позивача - адвокат Гончарова О.В. в цей день написала заяву до суду. Таким чином, на думку апелянта, це є одним із доказів доведеності факту обізнаності позивача і його представника про поновлення на роботі 24.04.2018 року. Тобто є зафіксованим факт необхідності виконання рішення суду згідно п.п. 2,4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Однак, всупереч зазначеному, позивач до роботи не приступила, на робоче місце не з`явилась.

Однак, колегія суддів не погоджується із такими доводами апеляційної скарги, з наступних підстав.

Як вбачається з тексту рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2018 року представник позивача - адвокат Гончарова О.В. в судове засідання не з`явилася, в наданій суду 24.04.2018 року заяві позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, враховуючи неявку в судове засідання представника відповідача, представник позивача просила розглянути справу за її відсутності та не здійснювати фіксування судового процесу технічними засобами, просила стягнути середній заробіток за час всього вимушеного прогулу у зв`язку з тим, що станом на 24.04.2018 р. позивач на роботі не поновлена.

Враховуючи зазначені обставини, Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська 24 квітня 2018 року дійшов висновку про можливість розгляду цивільної справи № 201/661/18 по суті за відсутності сторін за правилами загального позовного провадження відповідно до глав 6 та 9 розділу ІІІ ЦПК України.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що подача представником позивача - адвокатом Гончаровою О.В. заяви, на яку посилається апелянт, не є підтвердженням того, що позивач та його представник знали про результат розгляду цивільної справи № 201/661/18.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 травня 2018 року КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР видав наказ № 116-о про виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2018 року та поновлення на роботі ОСОБА_1 , згідно якого останню поновлено на роботі з 24 квітня 2018 року.

17 травня 2018 року позивача було ознайомлено з вказаним наказом, що не заперечується відповідачем, а 18 травня 2018 року ОСОБА_1 приступила до роботи.

Апелянт в своїй скарзі посилається на Акт від 17 травня 2018 року, згідно якого комісією, за місцем проживання позивача, було вручено під підпис наказ № 116-о від 16.05.2018 року і повідомлено про необхідність дотримання вимог закону - вихід на роботу 17.05.2018 року і надання трудової книжки для вчинення відповідного запису в ній, на що ОСОБА_1 відповіла відмовою та повідомила комісію, що з`явиться на роботу 18 травня 2018 року.

Однак, колегія суддів вважає безпідставними такі доводи апелянта, оскільки вони грунтуються на акті, який підписаний лише членами комісії, підпису самої ОСОБА_1 чи інших підтверджень ознайомлення її із змістом такого акта відповідачем суду не надано. Отже, колегія суддів не може вважати даний доказ як беззаперечну підставу для скасування законного рішення суду.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що трудові відносини між позивачем та відповідачем відновлені з 18.05.2018 року.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, які відповідають вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідають вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального закладу "Обласний клінічний центр медико-соціальної екпертизи" Дніпропетровської обласної ради- залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 січня 2019року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2019 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова