Суддя-доповідач Гаврилова Г.Л.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 265/7153/18

Номер провадження 22-ц/804/1688/19

02 липня 2019 року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Донецького апеляційного суду у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів - Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.

за участю секретаря - Єфремової О.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області,

третя особа ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 квітня 2019 року, у складі судді Мельник І.Г.,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про встановлення факту проживання її однією сім`єю із сином ОСОБА_3 та стягнення одноразової допомоги, передбаченої ч.6 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, у сумі 168400 грн. В обґрунтування заявленого позову посилалася на те, що їх з ОСОБА_2 син ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 від нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом. Відповідно до ч.6 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вона звернулася до Фонду із заявою про отримання одноразової допомоги сім`ї у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку, однак отримала постанову про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг у зв`язку з неможливістю визначення складу сім`ї. Її чоловік ОСОБА_2 відмовився від отримання одноразової допомоги на її користь. Зазначила, що вона разом із чоловіком та сином проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , були пов`язані кровним спорідненням, мали спільні права та обов`язки, мали спільний побут, а тому відповідно до приписів ст. 3 СК України складали одну сім`ю.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про встановлення факту проживання однією сім`єю та стягнення одноразової допомоги, третя особа: ОСОБА_2 , задоволено. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з їх рідним сином ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 по день смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 , як члена сім`ї ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразову допомогу, передбачену ч.6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у сумі, що дорівнює 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом на день настання права на страхову виплату, в сумі 168400,0 гривень. Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати з оплати судового збору за подачу позову у розмірі 2388 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області подало апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції своїм рішенням встановив обставину - факт, який не є підставою для застосування ч. 6 ст. 42 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Так, судом встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з їх рідним сином ОСОБА_3 . Тобто, з рішення суду вбачається, що сім`ю склали ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які проживали разом з їх рідним сином ОСОБА_3 . При цьому питання складу сім`ї загиблого судом не досліджувалося. Також, встановлюючи факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , позивачка надала йому статус третьої особи, на що суд належної уваги не звернув та помилково стягнув з відповідача на користь ОСОБА_1 , як члена сім`ї ОСОБА_3 , одноразову допомогу. Зазначає, що постановою Маріупольського міського відділення від 15.12.2017р. № 0533/5713/5713.1/1 відмовлено у наданні одноразової допомоги саме з підстав не встановлення складу сім`ї загиблого - ОСОБА_3 , а не складу сім`ї позивачки - ОСОБА_1 Вважає, що в частині стягнення одноразової допомоги, що передбачена ч. 6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» суд першої інстанції повинен був закрити провадження, як таке, що не підлягає розгляду в цивільному судочинстві та з підстав передчасності, оскільки наявність права на страхові виплати за ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» породжує обов`язок для виплат таких сум. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на надані позивачем довідки щодо сумісного проживання з загиблим та не надав належної оцінки щодо їх суперечності. Вважає, що суд вірно визначився зі ст. 36 Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" якою визначено, що одноразова допомога є страховою виплатою, разом з тим не звернув уваги на ст. 41 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", де визначено коло осіб, що мають право на таку виплату, тоді як позивач до їх кола не належить.

У свою чергу, ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого, зазначає, що доводи апеляційної скарги є такими, що не відповідають дійсності та не підлягають задоволенню. Зазначає, що відповідач у апеляційній скарзі піддав помилковому тлумаченню рішення суду по суті з оглядом на норми законодавства. Так, посилаючись на ч.6 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та ст. 3 СК України, зазначає, що заявник, її чоловік та загиблий син складали одну сім`ю, а саме, були пов`язані кровним спорідненням, мали спільні права та обов`язки, мали спільний побут, що було встановлено судовим рішенням. Посилаючись на вимоги ст. 53 ЦПК України, зазначає, що ОСОБА_2 правильно надано статус учасника справи, як третьої особи на стороні позивача, оскільки він не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, проте, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Посилання відповідача на необхідність закриття провадження з підстав передчасності висновків суду про стягнення страхової суми,суперечать положенням ст. 255 ЦПК України, які не передбачають таких підстав. Не погоджується з доводами відповідача щодо розбіжностей у наданих нею доказав у вигляді довідок, оскільки вони не суперечать один одному. Вважає, що відповідач безпідставно посилається на припис ч.6 ст. 42 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині набуття права на одноразову допомогу кожній особі, яка перебувала на утриманні потерпілого, з урахуванням вимог ст. ст. 41, 42 даного Закону, тоді як предметом даного спору є одноразова допомога сім`ї потерпілого, та саме вона з чоловіком складала сім`ю зі своїм 21 річним сином, який не був одружений, не мав дітей та будь-кого з інших осіб, щоб складали його сім`ю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача Морозової Ю.А. , яка просила задовольнити вимоги апеляційної скарги у повному обсязі, позивача, її представників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , третю особу, які заперечувати проти доводів апеляційної скарги, просили судове рішення залишити без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01 серпня 2017 року на ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський Металургійний комбінат імені Ілліча» стався нещасний випадок внаслідок чого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер під час виконання трудових обов`язків. 02 серпня 2017 року Волноваським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 (а.с. 23том1).

За наслідками нещасного випадку складено Акт форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 05 грудня 2017 року, вказаний нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом. Причиною нещасного випадку, що стався з ОСОБА_3 , встановлено: незадовільний технічний стан виробничих об`єктів, споруд; неякісне виконання будівельних робіт; неякісне розроблення або відсутність проектної документації на будівництво виробничих об`єктів, споруд; невиконання вимог інструкцій з охорони праці; невиконання посадових обов`язків (а.с. 15-22 том1). Акт набирає чинності з моменту складання та ніким не оскаржувався.

Позивачка ОСОБА_1 є матір`ю загиблого ОСОБА_3 , а третя особа ОСОБА_2 - батьком, що підтверджується свідоцтвом про народження сергії НОМЕР_2 , виданим Новотроїцькою посилковою радою Волноваського району Донецької області 04 серпня 1995 року. (а.с. 14 том1).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 21 листопада 1987 року Володимирівською посилковою радою Волноваського району Донецької області, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 1987 року (а.с. 25 том1).

Згідно паспортних даних позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_2 , останні зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6-8, 10-12 том1).

Як вбачається з довідки від 14 березня 2017 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , взятий на облік за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 26).

Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 15 грудня 2017 року № 0533/5713/5713.1/1 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової допомоги на сім`ю у зв`язку з неможливістю визначення складу сім`ї (а.с. 24 том1).

Причиною вказаної відмови стало те, що позивачка ОСОБА_1 з чоловіком ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , а загиблий ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

За приписами ст.315 ЦПК України суд вправі встановлювати факти, що мають юридичне значення, у тому числі факт перебування фізичної особи на утриманні, а також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Законодавство про соціальне страхування складається із Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Кодексу законів про працю України, цього Закону, інших законодавчих актів та прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів.

Відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

До складу таких грошових сум, зокрема, входить страхова виплата в установлених випадках одноразової допомоги членам сім`ї потерпілого.

За змістом п.2. ч. 7 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» право на отримання після смерті потерпілого страхової допомоги виникає у випадку належності особи до складу його сім`ї.

Згідно ч. 6 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Отже, за приписами даних статей Закону, законодавець визначив різні підстави для отримання двох різних видів одноразової страхової допомоги : як сім`ї потерпілого у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату так і одноразову допомогу кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та такі види страхової допомоги відрізняються як підставами для їх набуття так і розміром страхових виплат.

Предметом даного спору є право позивача ОСОБА_1 , як члена сім`ї сина ОСОБА_3 , що загинув внаслідок нещасного випадку на підприємстві, відповідно до ч. 6 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на одноразову допомогу як члена його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та становить 168400 гривень.

Отже, предметом доказування у даній справі є встановлення факту сімейних відносин позивача з ОСОБА_3 , як потерпілого внаслідок нещасного випадку на підприємстві, оскільки від даного факту залежить право позивача на отримання даної страхової виплати.

Розмір суми страхової допомоги відповідачем не оспорюється.

У свою чергу, доводи відповідача, що позивач має довести низку підстав для набуття права на одноразову допомогу, зокрема, і наявність перебування на утриманні потерпілого, є помилковими, оскільки позивач не претендує на інший вид страхової виплати, що передбачена ч. 6 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом частин другої-четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Отже, під «членом сім`ї» розуміється особа, що перебувала з потерпілим у правовідносинах, природа яких визначається кровними (родинними) зв`язками або шлюбними відносинами, постійним проживанням, веденням спільного господарства, про утворення особами сім`ї можуть свідчити і інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

За змістом Закону Україну «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце фактичного проживання особи не залежить від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке житлове приміщення, в якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення.

Отже, місце проживання і місце реєстрації не є тотожними з урахуванням п. 10 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,згідно з якою реєстрація -це лише внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання.

Судом встановлено, що позивач є матір`ю ОСОБА_3 , 1995 року народження, неодруженого, дітей не мав, та який проживав однією сім`єю зі своїми батьками - позивачем та третьою особою.

Як вбачається з довідки № 3172, виданої 16 жовтня 2018 року селищним головою Володимирівської селищної ради Волноваського району Донецької області, на день смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ним проживали та вели сумісне господарство батько ОСОБА_2 , 1968 року народження, та мати ОСОБА_1 , 1967 року народження (а.с. 106 том1).

Крім того, актом обстеження на факт проживання, виданим 05 серпня 2016 року депутатом Володимиррівської селищної ради за підписами сусідів, встановлено, що сім`я ОСОБА_1 , включаючи померлого ОСОБА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 07 червня 2014 року (а.с 111 том1).

Факт проживання подружжя ОСОБА_1 однією сім`єю з загиблим сином ОСОБА_3 з 2015 року за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Отже, доводи відповідача, що суд не встановлював факт сім`ї загиблого - спростовується як дослідженими судом доказами так і висновками суду.

Заперечення відповідача, що суд встановив факт проживання однією сім`єю позивача, третьої особи з їх рідним сином ОСОБА_3 не спростовує висновків суду , оскільки позивач входила до складу сім`ї, до якої входили як її чоловік так і загиблий син ОСОБА_3 .

Отже, встановивши, що позивач ОСОБА_1 знаходилася у кровному спорідненні з потерпілим ОСОБА_3 , тривалий час спільно проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, тобто згідно з ст. 3 СК України складали з нею одну сім`ю, суд першої інстанції, обґрунтовано вважав, що позивач у відповідності до положень ч. 6 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» має право на отримання одноразової допомоги як члена його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та яка становить 168400 гривень.

Доводи відповідача, що суд не врахував вимоги ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», не є слушними, оскільки даною нормою закону визначено коло осіб, що мають право на щомісячні страхові виплати у разі смерті потерпілого, до яких позивач не відноситься, та не претендує на даний вид виплат, та дана норма закону не може бути застосована до правовідносин, що склались між сторонами.

Доводи відповідача, що в частині стягнення одноразової допомоги, що передбачена ч. 6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» суд першої інстанції мав би закрити провадження, як таке, що не підлягає розгляду в цивільному судочинстві, та винесено передчасно, не відповідають вимогам процесуального права, оскільки ст. 255 ЦПК України містить вичерпний перелік підстав для закриття провадження у справі, та таких, як передчасне звернення до суду з позовом, дана стаття не містить. У свою чергу, за суб`єктним складом сторін та предметом спору справа відноситься до юрисдикції цивільного суду та розглядається у порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги , судова колегія погоджується з висновками суду щодо задоволення позову, а доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального права є безпідставними.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, та є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення відповідно до частини 3 статті 376 ЦПК України не встановлено.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 05 липня 2019 року.

Головуючий Гаврилова Г.Л.

Судді Зайцева С.А.

Пономарьова О.М.