Житомирський апеляційний суд
Справа №296/3418/13-ц Головуючий у 1-й інст. Галасюк Р. А.
Категорія 26 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 296/3418/13 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання умов кредитного договору несправедливими та визнання зобов`язань, що передбачені договором поруки припиненими

за апеляційною скаргою акціонерного товариства «УкрСиббанк» на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 28 листопада 2014 року, ухваленого під головуванням судді Галасюка Р.А. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «УкрСиббанк», в якому просив визнати такими, що є несправедливими і такими, що підлягають приведенню у відповідність з вимогами чинного законодавства України, зокрема з вимогами Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів», пункт 1.1., підпункти 1.З.1., 1.3.2., розділи 3, 4, пункт 5.2., останній абзац пункту 6.2. в частині «... сума такого кредиту вважається простроченою сумою основного боргу, а сума плати за кредит - відповідно простроченими процентами та/або простроченими комісіями», пункт 7.6., пункт 7.12. - договору про надання споживчого кредиту від 02.11.2007 року № 0; визнати зобов`язання ОСОБА_1 передбачені договором поруки від 02.11.2007 року №0 припиненими внаслідок припинення договору поруки на підставі статті 559 Цивільного кодексу України. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 02.11.2007 року між ОСОБА_2 та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 від 02.11.2007 року, згідно якого банк зобов`язався надати кредитні кошти в сумі 28500 доларів США. З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за згаданим договором, між ОСОБА_1 та відповідачем було укладено договір поруки №0 від 02.11.2007 року.

Позивач вважає умови кредитного договору несправедливими, оскільки надання кредиту у доларах США є способом зловживання правом, позаяк всі ризики знецінення національної валюти покладаються на споживача, що створює дисбаланс договірних прав та обов`язків. Несправедливими вважає і розмір встановленої відсоткової ставки, яка згідно з умовами договору діє 30 днів, а в подальшому може бути збільшена банком в односторонньому порядку у разі порушення кредитної дисципліни. Позивач зазначає і про безпідставне нарахування банком відсотків за користування кредиту на суму простроченого грошового зобов`язання, що не передбачено нормами чинного законодавства. Крім цього вважає, що договір поруки є припиненим.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 28 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Визнано такими, що є несправедливими, і такими що підлягають приведенню у відповідність з вимогами чинного законодавства України, зокрема з вимогами Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів», розділи 3, 4, пункт 5.2., пункт 7.12. договору про надання споживчого кредиту від 02.11.2007 року № 0.

Визнано зобов`язання ОСОБА_1 передбачені договором поруки від 02.11.2007 року №0 припиненими внаслідок припинення договору поруки на підставі частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України.

У поданій апеляційній скарзі, АТ «УкрСиббанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги по-перше зазначає, що не є кредитором за згаданим кредитним договором та договором поруки з огляду на те, що право вимоги за цими договорами було відступлено на користь ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору факторингу від 12.12.2011 року. По-друге, рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30.04.2013 року було встановлено дійсність договорів кредиту та поруки, а також стягнуто заборгованість за кредитним договором на користь нового кредитора, тобто ТОВ «Кей-Колект». Крім цього зазначає, що дія Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на поручителів за кредитним договором, оскільки споживачем банківських послуг в розумінні вказаного закону є позичальник. Враховуючи вказані обставини, вважає, що підстав для задоволення позовних вимог немає.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.11.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 0, згідно якого позичальнику надано кредитні кошти в розмірі 28500 доларів США зі сплатою 12,9 відсотків річних за користування кредитом на умовах повернення коштів у розмірах та строках, встановлених графіком погашення кредиту, та не пізніше 02.11.2022.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за вказаним договором, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №0 від 02.11.2007 року.

У зв`язку з порушенням ОСОБА_2 обумовленого сторонами графіку погашення кредиту та сплати відсотків, станом на 05.12.2012 року утворилась заборгованість на суму 50 264,33 долари США (еквівалент 401 762,79 грн.), що складається: з суми заборгованості за кредитом - 28 500 дол. США (еквівалент 227 800,50 грн.), суми заборгованості по відсотках - 21 764,33 дол. США (еквівалент 173 962,29 грн.).

Вказані обставини встановлені рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30 квітня 2013 року у справі №2-2568/12, яке набрало законної сили.

Зазначеним рішенням суду стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за договором кредиту від 02.11.2007 року, яка станом на 05.12.2012 року становить 401 762,79 грн. (еквівалент 50 264,33 долари США), що складається: з суми заборгованості за кредитом - 227 800,50 грн. (еквівалент 28 500 дол. США), суми заборгованості по відсотках - 173 962,29 грн. (еквівалент 21 764,33 дол. США).

Судом встановлено, що 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» з однієї сторони та ТОВ «Кей-Колект» з іншої, укладено договір факторингу, згідно умов якого ТОВ «Кей-Колект», що виступило як фактор, зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження ПАТ «УкрСиббанк» - клієнт. Згідно визначення термінів за договором «права вимоги» є права грошової вимоги, існуючі або майбутні, Клієнта до Боржників і гарантів щодо погашення (стягнення, повернення) заборгованості, що виникли на підставі первинних договорів і договорів забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договору відступлення права вимоги (цесії), визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, у тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Разом з тим розділ І книги п`ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов`язання, зокрема положення щодо сторін у зобов`язанні.

Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У частині першій статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Оскільки під час укладання оспорюваного правочину між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було дотримано вимоги цивільного законодавства щодо змісту та форми вчинення договору, до нового кредитора перейшли права первісного кредитора, а тому він є належним відповідачем у справі.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України та частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною першою статті 30 ЦПК України 2004 року, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до статей 33, 119 ЦПК України 2004 року на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Звертаючись до суду з позовом заявник повинен чітко зазначити спосіб захисту, якого він вимагає, та яке право він вважає порушеним, невизнаним чи оспорюваним, чітко вказати ким порушені його права та в чому полягає порушення.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду за захистом своїх порушених прав, зазначив відповідачем ПАТ «УкрСиббанк» та в судових засіданнях наполягав, що саме цей відповідач є належним, згоду про залучення до участі у справі ТОВ «Кей-Колект» не надавав.

В той час як після укладення договору факторингу 12.12.2011, саме ТОВ «Кей-Колект» є належним відповідачем у вказаній справі, оскільки до нього перейшло право вимоги за оспорюваним договором, а тому вирішенням цього спору без залучення ТОВ «Кей-Колект» в якості відповідача, будуть порушені його права.

За таких обставин наявні підстави для відмови в задоволенні позову, оскільки позивач не заявляв клопотання про залучення до участі у справі в якості відповідача ТОВ «Кей-Колект», а навпаки заперечував проти цього, в той час як суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог, в зв`язку із чим оскаржуване рішення як таке, що ухвалене з порушенням вимог матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» підлягає стягненню 1152 грн. 60 коп. понесених судових витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 28 листопада 2014 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» 1152 грн. 60 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20.06.2019.

Головуючий Судді