ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України та прокуратури Дніпропетровської області на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2018 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Державна казначейська служба України, прокуратура Дніпропетровської області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду, -

В С Т А Н О В И Л А:

15 вересня 2017 року заявник звернувся до суду з заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Просив стягнути на його користь моральну шкоду завдану незаконним триманням під вартою у розмірі 450 000 грн. (а.с.1-5).

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2018 року заяву ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду - задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, на користь ОСОБА_1 70 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди (а.с.96-98).

Не погодившись з ухвалою суду, Державна казначейська служба України та прокуратура Дніпропетровської області звернулися до суду з апеляційними скаргами.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі, посилаючись на те, що судом не враховано норми Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" внаслідок чого розмір моральної шкоди позивачеві безпідставно завищено (а.с.106-111).

В апеляційній скарзі прокуратура Дніпропетровської області просить ухвалу суду скасувати та постановити про відмову у задоволенні заяви в повному обсязі, посилаючись на те, що питання про відшкодування шкоди повинно вирішуватись в порядку цивільного судочинства саме в позовному провадженні, а отже заявником вибрано невірний спосіб захисту (а.с. 121-127).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість судового рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.08.2016 року ОСОБА_1 старшим слідчим СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області майором поліції Рициним В.М. було вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.366, ч.2 ст.366, ч. 5 ст. 191 КК України.

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27.08.2016 року до ОСОБА_1 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, починаючи з часу затримання 27.08.2016 року та до 00 годин 01 хвилини 25 жовтня 2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.09.2016 року ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27.08.2016 року - скасовано та постановлено нову ухвалу, якою ОСОБА_1 обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи характер порушення, глибину душевних страждань заявника, розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодування заявнику, судом визначається в сумі 70 000 грн.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, виходячи з наступного.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду».

Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 11 Закону N 266/94-ВР встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до ст.. 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

За змістом положень ч. 1 ст..12 зазначеного Закону розмір заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

Частиною другою зазначеної статті встановлено, що у разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин, відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

З метою визначення порядку застосування Закону N 266/94-ВР затверджено Положення, пунктом 6 якого встановлено, що суд, одночасно з копією виправдувального вироку, який набрав законної сили, направляє громадянинові повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Повідомлення складається за формою, що встановлена в додатку до цього Положення. У повідомленні зазначається перелік тільки тих вимог, на які цей громадянин має право претендувати.

Згідно з пунктами 11, 12 Положення для визначення розміру заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися: при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції.

У місячний термін з дня звернення громадянина суд витребовує від відповідних державних та громадських організацій усі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною першою статті 12 Закону N 266/94-ВР ухвалу. Пункт 12 Положення містить вимоги щодо змісту такої ухвали. У разі незгоди з винесеною ухвалою суду громадянин має право оскаржити її до суду вищої інстанції в касаційному порядку.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 вказаного Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Наведена норма закону містить вичерпний перелік випадків, коли виникає право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Частиною 2 ст. 2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Частинами 4, 5 ст. 3 Закону встановлено, що у наведених в ст.. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.

Згідно з вимогами ст. 1, 4, ч.2, ч.3 ст.13 вказаного Закону, громадянинові відшкодовується моральна шкода, розмір якої визначається з урахуванням обставин справи в межах, передбачених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.9 постанови від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімум доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Відповідно до п. 17 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року, передбачене частиною 5 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Питання відшкодування моральної шкоди, що передбачено ч. 1 ст.13 Закону, за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з ч. 1 ст.12 Закону.

Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону провадиться за рахунок коштів Державного бюджету.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 (із змінами та доповненнями внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року №5), згідно з яким ця шкода визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

У ст..4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» зазначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань. Погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

За ч. 2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно із ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів держаної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, позивачем не надано та матеріали справи не містять належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених ним позовних вимог, а саме: в чому саме полягає спричинена йому моральна шкода, якими саме діями чи бездіяльністю посадових осіб вона спричинена і чим підтверджується протиправність цих дій або бездіяльності посадових осіб, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням винної особи, в чому полягає вина посадових осіб в спричиненні йому даного виду шкоди, чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або інших втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, чим він обґрунтовує заявлений розмір моральної шкоди та з чого він при цьому виходив.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що відповідне провадження наразі триває та остаточного судового рішення щодо підозрюваного ОСОБА_1 не прийняте.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги, що скасування ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Жніпропетровська від 27 серпня 2016 року не є беззаперечним доказом незаконності обрання запобіжного заходу щодо заявника, оскільки КПК не передбачає процесуальної можливості зміни запобіжного заходу апеляційним судом в інший спосіб, як скасування ухвали суду першої інстанції.

Розглядаючи клопотання слідчого, апеляційним судом в ухвалі від 09.09.2016 року запобіжний захід щодо заявника не скасовувався, а лише було змінено на більш м`який - на цілодобовий домашній арешт, тобто апеляційний судом підтверджено необхідність застосування запобіжного заходу до ОСОБА_1 шляхом недопущення впливу на слідство та учасників розслідування.

Щодо доводів апеляційної скарги прокуратури Дніпропетровської області про те, що питання про відшкодування шкоди повинно вирішуватись в порядку цивільного судочинства саме в позовному провадженні, а отже заявником вибрано невірний спосіб захисту, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки звертаючись із заявою ОСОБА_1 посилався саме на порядок визначення розміру шкоди, у порядку визначеному Законом №266/94-ВР, який є безспірним, а отже заявником обраний вірний спосіб захисту.

Зважаючи на зазначене, відповідно до ст. 376 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку щодо скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України та прокуратури Дніпропетровської області - задовольнити.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2018 року - скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Державна казначейська служба України, прокуратура Дніпропетровської області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: