ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» липня 2019 року

м. Харків

справа № 617/168/18

провадження № 22-ц/818/2736/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Бровченка І.О., Бурлаки І.В.,

за участю секретаря: Семикрас О.В.,

учасників справи:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_8,

представника відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - Крижановського М.В. ,

представника відповідача Вахрушевої О.О. - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Вахрушевої Ольги Олександрівни, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправними дій державного реєстратора - приватного нотаріуса щодо реєстрації права власності на нерухоме майно та скасування рішення прав та їх обтяжень за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 20 березня 2019 року, постановлене суддею Глобою М.М.,-

ВСТАНОВИВ:

12 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу (далі - ХМНО) - Вахрушевої Ольги Олександрівни, Ясінського Олексія Дмитровича, Гандрабур Наталії Петрівни про визнання протиправними дій державного реєстратора - приватного нотаріуса щодо реєстрації права власності на нерухоме майно та скасування рішення прав та їх обтяжень.

В обґрунтування позову зазначив, що 15 липня 2016 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.О. за реєстровим номером 827, відповідно до умов якого ОСОБА_1 було надано грошові кошти в сумі 13 600,00 доларів США, які він зобов`язався повернути рівними частками в розмірі по 300,00 доларів США щомісячно, починаючи з наступного місяця за датою укладення договору, на протязі одного року, з умовою про повний розрахунок не пізніше 15 липня 2017 року (далі - договір позики).

Також 15 липня 2016 року, з метою забезпечення зобов`язання за договором позики, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами садового типу з верандою та тамбуром № 6, що розташований за адресою : АДРЕСА_7 (далі - будинок), земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_7 (далі - земельна ділянка НОМЕР_1 ) та земельну ділянку площею 0,0726 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_7 (далі - земельна ділянка НОМЕР_3).

ОСОБА_1 зазначив, що з 2016 року мав заборгованість за договором позики, проте зобов`язання частково виконував та повідомив ОСОБА_2 . про повне виконання умов договору в обумовлені в ньому строки.

Проте, 27 квітня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договори купівлі-продажу, за якими ОСОБА_2 передано у власність ОСОБА_3 вищезазначені предмети іпотеки, а саме, будинок, земельну ділянку НОМЕР_1 та земельну ділянку НОМЕР_3 . Дані договори купівлі-продажу були посвідчені приватним нотаріусом ХМНО - Вахрушевою О.О. за реєстровими номерами 500 та 504 та зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційними номерами 20186716 та 20187186 від 27 квітня 2017 року.

ОСОБА_2 дані нерухомі об`єкти було відчужено передчасно, з порушенням вимог законодавства, а саме не було пред`явлено ОСОБА_1 письмову вимогу про усунення порушень та вимогу про дострокове виконання основного зобов`язання. Також ОСОБА_2 не звертався до державного реєстратора з заявою про реєстрацію на своє ім`я права власності на іпотечне майно, зважаючи на що, не мав правових підстав для укладення з ОСОБА_3 договорів купівлі-продажу.

Зважаючи на те, що рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса ХМНО Вахрушевої О.О. про державну реєстрацію права власності на підставі договору купівлі-продажу вищезазначеного нерухомого майна прийняте без дотримання вимог Законів України «Про іпотеку» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», просив суд визнати протиправними дії державного реєстратора - приватного нотаріуса ХМНО Вахрушевої О.О. щодо реєстрації права власності на вищезазначений будинок, земельну ділянку НОМЕР_1 та земельну ділянку НОМЕР_3 , скасувати укладений 27 квітня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу житлового будинку з земельною ділянкою НОМЕР_1 та договір купівлі-продажу земельної ділянки НОМЕР_3 .

Відповідачем - приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.О. подано відзив на позов, у якому посилалася на його необґрунтованість, зазначила, що 15 липня 2016 року нею посвідчено договір позики. ОСОБА_1 за даним договором належним чином обов`язок щодо погашення боргу не виконував, зважаючи на що утворилася заборгованість. На виконання вимог ст. 35 Закону України «Про нотаріат», ОСОБА_2 , шляхом передачі заяви через нотаріуса, надіслано на ім`я ОСОБА_1 вимогу зі зворотнім повідомленням, в якій сповістив останнього про наявність заборгованості та про вимогу повернення всієї суми позики та штрафних санкцій. Дану вимогу було передано нотаріусом за адресою, зазначеною в договорі позики, яка по закінченню терміну зберігання повернулася на адресу нотаріуса. 23 січня 2017 року нотаріусом на зазначену в договорі позики адресу, на ім`я ОСОБА_1 передано заяву ОСОБА_2 про намір передати предмет іпотеки в забезпечення зобов`язання за договором позики. 16 лютого 2017 року дану заяву отримано ОСОБА_1 особисто. 27 квітня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договори купівлі-продажу. Даний договір купівлі-продажу було укладено на підставі ст. 38 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Представником ОСОБА_2 подано відзив на позов, в якому просив відмовити у його задоволенні з тих підстав, що ОСОБА_2 14 грудня 2016 року через нотаріуса надіслав ОСОБА_1 . нотаріально посвідчену заяву про повернення суми позики, в якій також було зазначено про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі неповернення суми позики. 16 лютого 2017 року ОСОБА_1 також було отримано від останнього заяву про намір продати предмет іпотеки.

ОСОБА_3 також було подано відзив на позов, в якому зазначила, що він є безпідставним та необґрунтованим. Посилалась на те, що нею придбано вказане нерухоме майно у встановленому законом порядку. Під час укладенні договору вона була ознайомлена з повідомленням ОСОБА_2 , в якому зазначена сума заборгованості та вимога про повернення грошових коштів в розмірі 13 600,00 доларів США та повідомлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки у разі неповернення даної суми продовж тридцяти днів. 16 лютого 2017 року ОСОБА_1 отримано другу заяву про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 20 березня 2019 року відмовлено у задоволенні позову. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 27 червня 2018 року, а саме заборону відчуження житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами садового типу з верандою та тамбуром № 6, що розташований за адресою: АДРЕСА_7 , земельної ділянки, наданої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд № 6, що розташована за адресою: АДРЕСА_7 , площею 0,1500 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , та земельної ділянки, наданої для ведення особистого селянського господарства № 6 , що розташована за адресою: АДРЕСА_7 , площею 0,0726 га, кадастровий номер НОМЕР_3 - після набрання рішенням законної сили.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, позов задовольнити. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для вирішення справи. ОСОБА_1 грошові кошти повертав з запізненням, проте ОСОБА_2 не надавав про це розписки, зважаючи на що, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що повернення грошових коштів за договором позики ОСОБА_1 взагалі не здійснювалось. Також судом не було взято до уваги того факту, що ОСОБА_1 взагалі не отримував будь-яких письмових повідомлень про повернення суми позики та звернення стягнення на предмет іпотеки у разі неповернення суми позики, а також заяву про намір продажу предмету іпотеки. На момент звернення стягнення на предмет іпотеки нотаріусом не було безспірно встановлено наявність заборгованості за договором позики. Не вручення письмових вимог про усунення порушень виключає право вчиняти реєстраційні дії щодо проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Крижановський М.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування зазначив, що доводи позивача відносно часткової сплати боргу є недостовірними та нічим не підтверджені. Аргументи позивача відносно того, що договори купівлі-продажу укладені за 3 місяці до закінчення строку дії договору позики, не мають правового значення, оскільки станом на час укладення вказаних договорів позивач 9 разів поспіль порушив графік сплати заборгованості, допустивши прострочення більше ніж на 8 місяців. Доводи позивача відносно того, що він не отримував кореспонденції з вимогою щодо повернення позики, суперечать умовам укладених між сторонами договорів. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, заява ОСОБА_2 від 23.01.2017 року та супровідний лист нотаріуса були особисто отримані позивачем. Укладення договорів купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна відбулось у відповідності до законодавства України, зокрема Закону України «Про іпотеку».

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримували.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - Крижановський М.В. та представник відповідача Вахрушевої О.О. - ОСОБА_6 проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Вахрушева О.О. в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та його представника, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наведених нижче підстав.

Відповідно до ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача щодо неотримання ним кореспонденції з вимогою повернення позики, оскільки у п. 2 договору позики від 15 липня 2016 року сторони узгодили, що будь-яка кореспонденція позивачу має надсилатися на адресу його мешкання, задекларовану у вказаному договорі позики, та має вважатися отриманою ним в день її надходження на поштове відділення, що обслуговує будинок за цією адресою, незалежно від того, чи отримав він її особисто, та незалежно від причин неотримання особисто. Судом першої інстанції встановлено, що відповідні заяви надіслані приватним нотаріусом на адресу позивача, зазначену в договорі позики. Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 на підставі умов договору іпотеки від 15 липня 2016 року та вимог Закону України «Про іпотеку» правомірно задовольнив свої вимоги за договором позики за рахунок продажу предмета іпотеки від свого імені покупцю, тому підстави для скасування договорів купівлі-продажу від 27 квітня 2017 року та визнання протиправними дій державного реєстратора - відсутні .

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 15 липня 2016 року між ОСОБА_2 (позикодавцем) та ОСОБА_1 (позичальником) укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О., зареєстрований у реєстрі за № 827 (далі - Договір позики). Згідно умов вказаного договору, позикодавець передав у власність позичальнику, а останній прийняв валютні цінності у вигляді та в натурі на суму 13600,00 доларів США, які зобов`язався повернути не пізніше 15 липня 2017 року у порядку та строки, визначені договором, а саме щомісячними платежами в розмірі, еквівалентному 300,00 доларів США, починаючи з 15 серпня 2016 року до 15 червня 2017 року, остаточний платіж в розмірі, еквівалентному 10300,00 доларів США не пізніше 15 липня 2017 року (том 1, а.с. 7-8).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Договором позики, 15 липня 2017 року між ОСОБА_2 (іпотекодержателем) та ОСОБА_1 (іпотекодавцем) укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О., зареєстрований у реєстрі за № 831 (далі - Договір іпотеки). Згідно умов вказаного договору іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, яке належить іпотекодавцю на праві власності, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами садового типу з верандою та тамбуром № 6, що розташований за адресою: АДРЕСА_7 ; земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарський будівель та споруд АДРЕСА_6 , площею 0,1500 га, кадастровий номер НОМЕР_1 ; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства № 6, що розташована за адресою: АДРЕСА_7 , площею 0,0726 га, кадастровий номер НОМЕР_3 (том 1, а.с. 9-11).

Пунктом 9 Договору іпотеки передбачено, що у випадку невиконання боржником письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушення зобов`язання за цим договором та/або договором позики у встановлений іпотекодержателем строк, таку вимогу іпотекодержатель може задовольнити за рахунок предмета іпотеки. Це застереження відповідно до Закону вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя та свідчить про одну з наступних обставин: а) набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; б) продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Отже, в зазначеному договорі іпотеки міститься застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке визначає можливість застосування двох способів звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, шляхом визнання права власності за іпотекодержателем та його відчуження іпотекодержателем.

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 27 квітня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 500, ОСОБА_2 , що є іпотекодержателем за Договором іпотеки, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки від свого імені (продавець), передав у власність ОСОБА_3 (покупцю), а остання прийняла у власність житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами садового типу з верандою та тамбуром № 6, що розташований за адресою: АДРЕСА_7 . Вказаний договір укладений згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (том 1, а.с. 12-13).

Відповідно до даних витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 86059995 від 27 квітня 2017 року, право приватної власності на вищевказаний житловий будинок на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 27 квітня 2017 року зареєстровано за ОСОБА_3 (том 11, а.с. 17).

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27 квітня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 504, ОСОБА_2 , що є іпотекодержателем за Договором іпотеки, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки від свого імені (продавець), передав у власність ОСОБА_3 (покупцю), а остання прийняла у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0726 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , що розташована за адресою: АДРЕСА_6 . Вказаний договір укладений згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (том 1, а.с. 14-15).

Відповідно до даних витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності№ 86062462 від 27 квітня 2017 року, право приватної власності на вищевказану земельну ділянку на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27 квітня 2017 року зареєстровано за ОСОБА_3 (том 11, а.с. 16).

Продаж предметів іпотеки було здійснено за ціною, визначеною умовами договору іпотеки.

При проведенні процедури звернення стягнення на іпотечне майно нотаріусом в реєстрі були зареєстровані відомості щодо іпотечного майна (а.с. 86-88, том 1).

За договором позики, відповідно до статті 1046 ЦК України, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Колегія суддів приходить до висновку, що нотаріус вправі був посвідчувати договори купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок, відповідно до викладених в договорі іпотеки застережень та вимог ст. 38 ЗУ «Про іпотеку».

Аргументи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують.

Так, оцінюючи аргументи апеляційної скарги відносно того, що позивач ОСОБА_1 частково сплачував заборгованість ОСОБА_2 , проте останній на його прохання та користуючись неосвіченістю ОСОБА_1 у фінансовій сфері, розписки про отримання коштів не надавав, внаслідок чого суд дійшов помилкового висновку щодо невиконання ОСОБА_1 в повному обсязі зобов`язань з повернення позики, колегія суддів керується таким.

Згідно ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов`язання, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Умовами п. 6 Договору позики передбачено, що виконання позичальником зобов`язань по поверненню позики буде підтверджуватись розпискою про отримання повернення від позикодавця або від його представника. Повне виконання усіх зобов`язань за договором підтверджується наданням від позикодавця нотаріально посвідченої заяви про отримання всієї суми позики.

Всупереч вимог ст. 12, 13, 76-81 ЦПК України, належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів сплати ОСОБА_1 заборгованості за Договором позики, а саме відповідних розписок, ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Аргументи апеляційної скарги та пояснення ОСОБА_1 , з урахуванням вказаних вище положень законодавства та умов Договору позики, колегія суддів не може визнати доказом, яким може підтверджуватись факт сплати заборгованості за договором позики.

Посилання ОСОБА_1 на його неосвіченість в фінансовій сфері та наміри ОСОБА_2 приховати виконання ним зобов`язань щодо повернення позики, суд оцінює критично, оскільки обов`язок ОСОБА_2 надавати розписки про повернення позики передбачений не тільки положеннями законодавства України, а й умовами договору позики, який підписаний ОСОБА_1 та є наслідком його вільного волевиявлення. Відповідно, ОСОБА_1 не був позбавлений права, в разі якщо вказані обставини дійсно мали місце, правомірно затримати виконання зобов`язання у зв`язку з простроченням кредитора.

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо часткової сплати останнім заборгованості.

З огляду на викладене, не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що не визначена при посвідченні договорів купівлі-продажу сума заборгованості за договором позики. Оскільки позичальником не було надано належних та допустимих доказів щодо погашення заборгованості, то нотаріус обґрунтовано виходив з зазначеної в договорі суми боргу в розмірі 13 600,00 доларів США.

Оцінюючи аргументи апеляційної скарги відносно того, що ОСОБА_1 не отримував повідомлення про необхідність сплати заборгованості та будь-якої іншої кореспонденції, колегія суддів керується наступним.

Як вбачається з умов п. 2 Договору позики, ОСОБА_1 підтвердив свою згоду з тим, що будь-яка кореспонденція на його ім`я має надсилатися на адресу його мешкання, задекларовану в цьому договорі. Така кореспонденція має вважатися отриманою ним в день її надходження на поштове відділення, що обслуговує будинок за цією адресою, незалежно від того, чи отримав він її особисто, та незалежно від причин неотримання особисто. Так, достатнім доказом отримання ним кореспонденції від позикодавця та/або від нотаріуса має сприйматися будь-який поштовий документ, що підтверджує її надходження до зазначеного поштового відділення. А поштовий документ, згідно з яким він не проживає за зазначеною вище адресою або який повернувся з відміткою «За закінченням строку зберігання», має сприйматися - крім того - достатнім доказом: його відмови від виконання зобов`язань за цим договором, невиконання ним вимоги про дострокове повернення всієї позики, виникнення у позикодавця права дострокового повернення всієї позики і права звернення стягнення на майно, заставлене ним, як іпотекодавцем, за іпотечним договором у забезпечення виконання зобов`язань за цим договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Вахрушевої О.О. з заявою, в якій просив передати ОСОБА_1 заяву про несплату суми боргу (згідно графіку погашення), порушення умов Договору позики, з пропозицією повернути повністю валютні цінності у вигляді та в натурі на суму 13600,00 доларів США та сплатити штрафні санкції. У цій же заяві ОСОБА_2 зазначено, що якщо ОСОБА_1 на протязі 30 днів з моменту отримання цієї заяви не поверне вищевказану суму грошей і не пред`явить нотаріусу докази повернення боргу, він буде змушений звернути стягнення на предмет іпотеки (том 1, а.с. 28).

Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О. вказану вище заяву 14 грудня 2016 року направлено ОСОБА_1 за адресою останнього, вказаною в Договорі позики. Зазначені обставини підтверджується текстом заяви від 14 грудня 2016 року, яка зареєстрована в реєстрі за № 1495, даними фіскального чеку відділення поштового зв`язку Харківської дирекції УДППЗ «Укрпошта», даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, який повернувся за закінченням терміну зберігання (том 1, а.с. 28-29).

В подальшому, 23 січня 2017 року, ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Вахрушевої О.О. з заявою, в якій просив передати ОСОБА_1 заяву про несплату суми боргу та прийняття рішення реалізувати предмет іпотеки. У цій же заяві ОСОБА_2 зазначено, що протягом 30 днів з дня отримання ОСОБА_1 . цього повідомлення останній має письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. Якщо ОСОБА_1 не висловить свого наміру придбати предмет іпотеки, ОСОБА_2 має право продати предмет іпотеки будь-якій особі на власний розсуд (том 1, а.с. 30).

Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О. вказану вище заяву 23 січня 2017 року направлено ОСОБА_1 за адресою останнього, вказаною в Договорі позики. Зазначені обставини підтверджується текстом заяви від 23 січня 2017 року, яка зареєстрована в реєстрі за № 71, даними фіскального чеку відділення поштового зв`язку Харківської дирекції УДППЗ «Укрпошта», даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, яке містить відмітку про вручення кореспонденції адресату, даними відстеження пересилання поштових відправлень (том 1, а.с. 30-32).

Повноваження нотаріусів щодо передачі заяв фізичних та юридичних осіб іншим фізичним та юридичним особам передбачені п. 17 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин, главою 20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, відповідна кореспонденція була направлена позивачу ОСОБА_1 на вказану останнім адресу у відповідності до положень п. 17 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», ст. 35, 38 Закону України «Про іпотеку» та умов Договору позики, який є наслідком вільного волевиявлення сторін та згідно ст. 629 ЦК України обов`язковим для виконання.

Письмовими доказами підтверджено, що заява від 23 січня 2017 року ОСОБА_1 отримана.

Враховуючи наведене вище аргументи ОСОБА_1 щодо неотримання ним кореспонденції не ґрунтуються на умовах укладеного ним Договору позики, згідно якого обов`язок повідомлення ОСОБА_1 про необхідність сплатити заборгованість та про звернення стягнення на предмет іпотеки, є виконаним з моменту надходження відповідної кореспонденції до поштового відділення, а поштовий документ, який повернувся з відміткою «За закінченням строку зберігання», має сприйматися достатнім доказом: відмови ОСОБА_1 від виконання зобов`язань за цим договором, невиконання ним вимоги про дострокове повернення всієї позики, виникнення у позикодавця права дострокового повернення всієї позики і права звернення стягнення на майно, заставлене ним, як іпотекодавцем, за іпотечним договором у забезпечення виконання зобов`язань за цим договором.

Крім того, колегія суддів враховує правові висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року по справі № 755/5691/16-ц, згідно яких повернення вимоги про погашення боргу за закінченням встановленого строку зберігання свідчить про вжиття всіх заходів для повідомлення боржника належним чином про заборгованість.

За таких обставин колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги щодо неотримання ОСОБА_1 кореспонденції від ОСОБА_2 та нотаріуса.

Оцінюючи аргументи апеляційної скарги відносно того, що договори купівлі-продажу предмета іпотеки укладені до закінчення строку дії договору позики, колегія суддів керується таким.

Частиною другою ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як встановлено колегією суддів, ОСОБА_1 неодноразово допускав прострочення повернення чергової частини позики.

Враховуючи наведене, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О. 14 грудня 2016 року позивачу ОСОБА_1 передано заяву ОСОБА_2 , в якій в тому числі заявлено вимогу про дострокове повернення суми позики.

Отже, відповідачем ОСОБА_2 було змінено строк виконання зобов`язань за Договором позики, в зв`язку з чим договори купівлі-продажу предмета іпотеки укладені після невиконання ОСОБА_1 зобов`язання з повернення позики в повному обсязі.

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє вказані вище аргументи апеляційної скарги ОСОБА_1

Аргументи апеляційної скарги відносно того, що відповідач ОСОБА_7 в порушення вимог Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про іпотеку» не звернувся до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності на іпотечне майно за собою, а уклав стосовно цього майна окремий договір, яким позбавив ОСОБА_1 права власності, колегією суддів також не можуть бути визнані обґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Умовами Договору іпотеки передбачено, що право вибору способу задоволення вимог іпотекодержателя, серед перелічених п. 9 Договору (набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» або продаж предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку»), належить іпотекодержателю.

За таких обставин, уклавши договори купівлі-продажу предмета іпотеки, відповідач ОСОБА_7 реалізував своє право самостійно та на власний розсуд обрати спосіб задоволення своїх вимог.

Оцінюючи аргументи ОСОБА_1 відносно того, що ОСОБА_2 не надав нотаріусу жодного документу, який би посвідчив невиконання ним зобов`язань за Договором позики, колегія суддів керується таким.

Чинним законодавством України не передбачено документів, які б підтверджували факт невиконання зобов`язань за договором позики. Згідно ст. 545 ЦК України підтверджуватись може лише виконання зобов`язань щодо повернення позики - відповідною розпискою позикодавця або наявністю боргового документа у боржника.

Як встановлено під час судового розгляду даної справи, позивачу ОСОБА_1 у порядку, встановленому чинним законодавством України та умовами Договору позики, нотаріусом двічі направлялись заяви ОСОБА_2 з приводу невиконання ОСОБА_1 зобов`язань щодо повернення позики, в яких в тому числі зазначалось на можливості ОСОБА_1 пред`явити нотаріусу докази повернення боргу.

Таким чином, відповідачами ОСОБА_2 та приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О. було вжито необхідних заходів для реалізації прав ОСОБА_1 , який не був позбавлений можливості заперечувати факт невиконання ним зобов`язань за договором позики, надавши нотаріусу відповідні документи та заперечення.

Проте ані нотаріусу, ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції доказів виконання зобов`язань за договором позики, ОСОБА_1 не надав.

За таких обставин колегія суддів відхиляє відповідні аргументи ОСОБА_1

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на норми законодавства, що регулюють вчинення виконавчих написів, а також на норми законодавства, що регулюють набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, колегією суддів відхиляються, оскільки вказані норми не регулюють спірні правовідносини, які виникли у зв`язку із продажом предмету іпотеки.

Так, згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи і аргументи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновків суду першої інстанції, яким ухвалено законне і обґрунтов ане судове рішення.

Ухвалене судом першої інстанції рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відповідає правовим позиціям, викладеним в постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц, від 11 квітня 2018 року у справі № 554/14813/15-ц та від 21 березня 2019 року у справі № 48/1162/16-ц, про застосування норм права, які регулюють правовідносини щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки особою, яка подала апеляційні скарги, не доведено наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни судового рішення, колегія суддів, переглядаючи справу згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку щодо відсутності підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 20 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Постанову складено «05» липня 2019 року.

Головуючий суддя: Судді:А.І. Колтунова І.О. Бровченко І.В. Бурлака