Справа № 127/8011/19
Провадження 2/127/1115/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Борисюк І.Е., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальності «Фінансова компанія «Преміум актив» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та ОСОБА_1 було укладено договір № -036461 від 27.08.2018 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення договору. Позикодавцем було перераховано на картковий рахунок відповідача позику у розмірі 2 000, 00 гривень на підставі договору співробітництва № 2829 від 28.12.2017. Дата повернення позики - не пізніше 23:00 11.07.2018 включно. Проценти за користування кредитом становлять 2 % (40, 00 гривень) за кожен день користування позикою. Позикодавець свої зобов`язання виконав. Проте позичальник не повернув позику, тим самим порушив умови договору. Відповідно до п. 7.1. договору у випадку порушення позичальником строку повернення позики та/або сплати суми процентів за користування позикою, позикодавець має право додатково, крім процентів за користування позикою, стягнути з позичальника пеню в розмірі 3 % від суми залишку позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. 15.01.2019 між позикодавцем та ТОВ «ФК «Преміум актив» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 1501/1, відповідно до умов якого клієнт відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених із боржниками, у зв`язку із чим гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стали дійсними для фактора та вважаються наданими фактору, а також до фактора перейшли усі пов`язані з ними права, зокрема право грошової вимоги щодо сум основного боргу, нарахованих та несплачених боржниками відсотків, неустойок у повному обсязі. Таким чином, позивач набув статусу нового кредитора. Станом на 15.01.2019 за відповідачем існує заборгованість в сумі 13 607, 40 гривень.

Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за договором № -036461 від 27.08.2018 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, у сумі 13 607, 40 гривень, з яких: 2 000, 00 гривень - заборгованість за кредитом; 5 167, 40 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом; 6 440, 00 гривень - пеня. Також позивач просив стягнути із відповідача на його користь судовий збір в сумі 1 921, 00 гривень.

Ухвалою суду від 05.04.2019 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом.

З матеріалів справи вбачається, що поштові відправлення із ухвалою суду від 05.04.2019 та копією позовної заяви із додатками, направлені відповідачу за адресою його місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернулися до суду із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Також судом було опубліковано оголошення про розгляд справи на офіційному веб-сайті судової влади України.

Отже, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

У строк, визначений судом ухвалою суду від 05.04.2019, від відповідача відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі чи клопотання від відповідача на адресу суду не надійшли.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

27.08.2018 між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія є гроші» та ОСОБА_1 було укладено договір № -036461 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. (а.с. 13-19)

Відповідно до умов вищевказаного договору позикодавець зобов`язався надати позичальнику кошти у позику на умовах фінансового кредиту, що виражена у грошових коштах у національній валюті України, відповідно до заявки на отримання позики, та відповідно до умов цього договору, а позичальник зобов`язався отримати та повернути позику і сплатити суму процентів за користування позикою в порядку і строк визначений цим договором (п. 2.1.). Тип позики (кредиту) - споживчий (п. 2.2.). Позика складає 2 000, 00 гривень (п. 3.1.). Сума процентів, які становлять 2 % за кожний день користування, становить 727, 40 гривень за 31 день (п. 3.2., п. 3.2.1.). Строк позики - 31 день (п. 5.2.). Дата надання позики - 27.08.2018 (п. 5.3.). Дата повернення позики - не пізніше 23:00 26.09.2018 включно (п. 5.4.).

Між сторонами договору № -036461 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, від 27.08.2018 було погоджено графік розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. (а.с. 20)

28.12.2017 між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір співробітництва № 2829, відповідно до умов якого банк зобов`язався надавати товариству послуги, пов`язані із здійсненням перекладу засобів і проведенням виплат, в рамках співпраці сторін з метою надання фінансових послуг клієнтам. (а.с. 28-29)

27.08.2018 на виконання умов договору № -036461 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, від 27.08.2018 ТОВ «Фінансова компанія є гроші» було надано відповідачу грошові кошти в позику в сумі 2 000, 00 гривень шляхом перерахування їх на картковий рахунок відповідача, що підтверджується платіжним дорученням № 6620 від 27.08.2018 та повідомленням від 28.01.2019 ТОВ «Платежі онлайн». (а.с. 26-27)

15.01.2019 між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія є гроші» та «Фінансова компанія «Преміум актив» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 1501/1. (а.с. 9-12))

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з п. 1.1. договору про надання фінансових послуг факторингу № 1501/1 від 15.01.2019 в порядку та на умовах цього договору, клієнт - ТОВ «Фінансова компанія є гроші» передав факторові - ТОВ «ФК «Преміум актив» усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли у клієнта згідно договорів (див. додаток № 1), укладених між клієнтом та боржниками.

Відповідно до п. 1.2. вищевказаного договору факторингу фактор - ТОВ «ФК «Преміум актив» займає місце клієнта як кредитора в зобов`язаннях, що виникли із вказаних вище договорів відносно усіх прав клієнта.

Згідно з витягом з додатку № 1 до договору про надання фінансових послуг факторингу № 1501/1 від 15.01.2019, заборгованість відповідача перед ТОВ «Фінансова компанія є гроші» за договором № -036461 від 27.08.2018 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, право вимоги якої перейшло до ТОВ «ФК «Преміум актив», становить 13 607, 40 гривень. (а.с. 12)

Відповідно до ч. 1 ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

12.02.2019 на адресу відповідача первісним кредитором було направлено повідомлення від 04.01.2019 про відступлення прав вимоги за договором, укладеним із ним 27.08.2018. (а.с. 48-49)

Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Судом встановлено, що між відповідачем та ТОВ «Фінансова компанія є гроші» 27.08.2018 було укладено договір позики в електронній формі, що не суперечить чинному законодавству України. Тому, враховуючи положення ч. 2 ст. 639 ЦК України, даний договір вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» закріпив легальне визначення електронного договору, як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі

Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно з яким сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» цей Закон не поширюється на дані правовідносини.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем за договором № -036461 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 27.08.2018 станом на 15.01.2019 становить 6 330, 44 гривень, з яких: 2 000, 00 гривень - заборгованість за кредитом; 5 167, 40 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом; 6 440, 00 гривень - пеня. (а.с. 21-25)

Судом перевірено розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем і встановлено його відповідність вимогам чинного законодавства України та умовам кредитного договору.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України.

Судом встановлено, що відповідачем перед позивачем заборгованість по договору № -036461 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, від 27.08.2018 в повному обсязі не погашена. Протягом тривалого часу належних розрахунків відповідач не веде, відповідно, ухиляється від виконання зобов`язань, взятих на себе згідно з цим договором.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до п. 7.1. договору № -036461 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, від 27.08.2018 у випадку порушення позичальником строку повернення позики та/або сплати суми процентів за користування позикою, позикодавець має право додатково, крім процентів за користування позикою, стягнути з позичальника пеню в розмірі 3 % від суми залишку позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення.

Дослідивши розрахунок заборгованості в частині нарахування неустойки, судом встановлено, що він відповідає як вимогам чинного законодавства України, так і умовам договору позики.

Однак, згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1 і ч. 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

З огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору.

Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Суд зауважує, що межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У наведених «Керівних принципах для захисту інтересів споживачів» визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України. Істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання).

Таким чином, суд дійшов висновку, що умови договору позики, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

При зменшенні розміру неустойки судом, зокрема, враховано: ступінь виконання зобов`язань боржником; відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання; значне перевищення розміру неустойки, яка згідно розрахунку позивача становить 6 440, 00 гривень. Представник позивача не надав суду належних доказів спричинення значних збитків для установи у зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язків за договором позики.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність складу цивільного правопорушення з боку відповідача, водночас вирішив, що з урахуванням засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, сума заявленої пені має бути зменшена і підлягає стягненню в розмірі 3 583, 70 гривень, що становить 50 % від суми заборгованості по договору позики.

Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на Рішеннях Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 та від 11.07.2013 року № 7-рп/2013.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Також, судом в ухвалі суду від 05.04.2019 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку - пояснення, викладені в позовній заяві і докази, надані разом із позовом.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню.

Договір № -036461 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, від 27.08.2018 є домовленістю сторін цього договору, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. Предметом виконання як невід`ємним елементом виконання договору є ті конкретні суб`єктивні права і конкретні юридичні обов`язки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні суб`єкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії.

Суд вважає, що ОСОБА_1 порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно з якими зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Добровільно відповідач не провів розрахунок за кредитним договором в строки, визначені його умовами, тому сума боргу підлягає примусовому стягненню.

Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача згідно з договором № -036461 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, від 27.08.2018 заборгованості в сумі 10 387, 40 гривень, з яких: 2 000, 00 гривень - заборгованість за кредитом; 5 167, 40 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3 583, 70 гривень - пеня.

Враховуючи зменшення судом суми пені з 6 440, 00 гривень до 3 583, 70 гривень, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 2 856, 30 гривень задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 1 921, 00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням від 21.02.2019. (а.с. 1)

Враховуючи те, що розмір пені зменшено судом на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, хоча й розрахунок і пред`явлення даної вимоги було законним і обґрунтованим, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. На що також було звернуто увагу ВССУ в п. 39 Постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 (із змінами, внесеними згідно з Постановою ВССУ № 10 від 25.09.2015).

Тому, враховуючи вищевикладене та положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 921, 00 гривень без урахування зменшення такого розміру.

Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано.

Враховуючи вищенаведене та керуючись Конституцією України, п. 3 і п. 6 ч. 1 ст. 3, ст.ст. 12, 15, 16, 205, 207, 509, 525, 526, ч. 1 ст. 530, ст.ст. 536, 546, 549, 550, ч. 3 ст. 551, ст.ст. 610, 611, ч. 1 ст. 612, ст.ст. 627-629, ч. 2 ст. 639, ч. 1 ст. 1046, ст. 1049, ч. 2 ст. 1050, ч. 1 та ч. 2 ст. 1054, ч. 1 ст. 1077 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10-13, 76-83, 89, 133, 137, ч. 1 ст. 141, ст.ст. 229, 258, 259, 263-265, 275, 279, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив» заборгованість по договору № -036461 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, від 27.08.2018 в сумі 10 387, 40 гривень, з яких: 2 000, 00 гривень - заборгованість за кредитом; 5 167, 40 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3 583, 70 гривень - пеня.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив» пені в сумі 2 856, 30 гривень - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив» судовий збір в сумі 1 921, 00 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області або до Вінницького апеляційного суду.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання, зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 .

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Мечникова, буд. 16, оф. 11.

Рішення суду складено 10.07.2019.

Суддя: