Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 462/5276/16-ц

провадження № 61-26948св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ринажевська Олена Володимирівна, Управління державного казначейства у Львівській області та Управління державного казначейства у Залізничному районі м. Львова,

третя особа:Залізнична ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13 березня 2017 року у складі судді Палюх Н. М., та на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 01 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Левика Я. А., Струс Л. Б., Шандри М. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позову, у якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просила визнати дії приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ринажевської О. В., яка зобов`язала її сплатити 18 % податку на доходи фізичних осіб та 1,5 % податку на військовий збір, протиправними; визнати протиправною та скасувати постанову приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ринажевської О. В. від 16 червня 2016 року № 36/02-31; визнати її статус резидента України; стягнути з місцевого бюджету в особі Головного Управління державного казначейства у Львівській області на її користь 57 103,5 грн безпідставно нарахованого податку на доходи фізичних осіб та в якості відшкодування за безпідставно утриманий податок (з урахуванням індексу інфляції за період з 01 квітня 2016 року до 11 лютого 2017 року) в розмірі 6 805,10 грн неодержаного доходу; стягнути з Управління державного казначейства у Залізничному районі м. Львова 4 758,70 грн безпідставно утриманого військового збору та в якості відшкодування за безпідставно утриманий податок з урахуванням індексу інфляції (за період з 01 квітня 2016 року до 11 лютого 2017 року) в розмірі 567,10 грн неодержаного доходу та стягнути з приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ринажевської О . В. завдані їй збитки в розмірі 583,59 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 19 серпня 2016 року стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборговані вклади з відсотками на користь її матері ОСОБА_3 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. 17 вересня 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» було визнано неплатоспроможним, а 17 грудня 2015 року Постановою НБУ № 898 відкликано банківську ліцензію, призначено ліквідатора та запроваджено процедуру ліквідації.

Оскільки ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті матері, то звернулася до приватного нотаріуса Ринажевської О. В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на грошові вклади. Нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва та застосовано оподаткування згідно зі статтею 174, п.п.174.2.3. п.174.2 Податкового кодексу України, якою встановлено, що для будь-якого об`єкта спадщини, що успадковується спадкоємцем-нерезидентом від спадкодавця-резидента, застосовується ставка 18 %, визначена у п.167.1 статті 167 Податкового кодексу України.

ОСОБА_1 сплатила податок 18 % на доходи фізичних осіб в розмірі 57 103,50 грн та військовий збір 1,5 % в розмірі 4 758,70 грн, а всього - 61 862,22 грн. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20 липня 2016 року її визнано правонаступником у виконавчому провадженні та стягувачем заборгованості після смерті матері ОСОБА_3

Після сплати податків 14 квітня 2016 року позивач отримала довідку-підтвердження статусу резидента, підписану начальником Залізничної ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області Огоновським А. Р., яка була видана на підставі довідки від ДПС України, яка дозволяє визначити кількість днів перебування в Україні.

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до начальника Залізничної ОДПІ ГУ ДФСУ у Львівській області із заявою щодо повернення помилково стягнутих податків, але отримала лист-відмову від 24 травня 2016 року у розгляді її заяви, у зв`язку з чим була змушена звернутися зі скаргою до начальника головного Управління ДФСУ у Львівській області, на яку 07 липня 2016 року отримала відповідь, в якій їй було роз`яснено, що відповідальною особою у визначенні статусу резидента та оподаткуванні є нотаріус.

16 червня 2016 року приватним нотаріусом Ринажевською О. В. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, згідно з якою їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, оскільки нею не внесено належних платежів, пов`язаних із вчиненням такої нотаріальної дії.

Вважала дії нотаріуса Ринажевської О. В. незаконними та такими, що порушують її права, оскільки вона має постійне або тимчасове проживання у квартирі АДРЕСА_1 , частина якої належить їй на праві приватної власності. Крім того, вона є громадянкою України, має близьких родичів, які проживають у м. Львові та м. Києві, на Голосківському кладовищі похований її батько, за могилою якого її обов`язок доглядати. Протягом 12-ти календарних місяців у період із 01 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року вона проживала в Україні 181 день. Між тим, Податковий кодекс України не містить застережень щодо одночасності всіх перелічених ознак для визначення статусу резидента України.

Посилаючись на зазначене ОСОБА_1 , просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 13 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 01 серпня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ринажевської О. В., Управління державного казначейства у Львівській області та Управління державного казначейства у Залізничному районі м. Львова, третя особа - Залізнична ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області, про визнання дій протиправними, скасування постанови, визнання статусу резидента України та стягнення коштів, відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, мотивовано безпідставністю позовних вимог, оскільки, встановивши, що ОСОБА_1 з 2008 року перебуває на консульському обліку в Посольстві України у ФРН, постійно проживає у ФРН і протягом податкового року перебувала в Україні менше 183 днів, нотаріус у відповідності до вимог чинного податкового законодавства визначила, що позивач не є резидентом України, а відтак зобов`язана була сплатити податок із вартості об`єкта спадщини і військовий збір. Факт тимчасового перебування в Україні, наявність знайомих та певного майна не спростовує обставин, встановлених нотаріусом. Суди вважали, що визначення «центром життєвих зв`язків» для себе позивачем України у вказаних правовідносинах є безпідставним та таким, що здійснено з метою уникнення оподаткування в Україні.

Короткий зміст вимог та доводів, наведених у касаційній скарзі

21 серпня 2017 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 01 серпня 2017 року, і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково: визнати дії нотаріуса в частині стягнення 18 % податку на доходи фізичних осіб та 1, 5 % податку на військовий збір протиправними, стягнути з місцевого бюджету в особі Головного управління державної казначейської служби у Львівській області на користь ОСОБА_1 57 103, 50 грн безпідставно нарахованого податку на доходи фізичних осіб та в якості відшкодування за безпідставно утриманий податок (з урахуванням індексу інфляції за період з 01 квітня 2016 року до 11 лютого 2017 року) у розмірі 6 805, 10 грн неодержаного доходу. Стягнути з Управління державного казначейства у Залізничному районі Львівської області на користь ОСОБА_1 військовий збір та в якості за безпідставно отриманий податок з урахуванням індексу інфляції (за період з 01 квітня 2016 року до 11 лютого 2017 року) у розмірі 264,10 грн неодержаного доходу. Стягнути з приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу збитки в розмірі 583,59 грн.

При цьому посилається на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди помилково не застосували до спірних правовідносин положення статті 1218 ЦК України, згідно з якою до складу спадщини входить також право на вклад. Закінчення строку дії депозитного договору в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

Суди не звернули належної правової уваги на те, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 липня 2016 року проведено заміну стягувача ОСОБА_3 на ОСОБА_1 , а тому депозитні кошти, отримані в порядку спадкування, оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб не підлягають.

Крім того, судами першої та апеляційної інстанцій не враховано право позивача на відшкодування збитків.

Доводи інших учасників справи

27 жовтня 2017 року Головне управління державної казначейської служби України у Львівській області засобами поштового зв`язку подало заперечення на касаційну скаргу, підписане представником Можаєвою Н . В. , у якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 01 серпня 2017 року - без змін, посилаючись на безпідставність доводів скарги.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Справу № 462/5276/16-ц передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати касаційного цивільного суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, викладені в запереченні, Верховний Суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі з таких мотивів.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи

Судами встановлено, що згідно зі свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якої відкрилася спадщина на грошові вклади та частину квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з заповітом від 8 травня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бочан О. І., зареєстрованого в реєстрі № 231, ОСОБА_3 заповіла своїй дочці ОСОБА_1 грошові вклади, що зберігаються у відділеннях АТ Банк «Фінанси та Кредит» м. Львова та у відділеннях ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» м. Львова та/або грошові вклади у будь-яких інших банках України, на які вона за законом матиме право, з відповідними відсотками, компенсаціями та індексаціями.

ОСОБА_1 17 вересня 2015 року як спадкоємець першої черги за законом і за заповітом після смерті матері, подала до приватного нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Ринажевської О. В. заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 на частину квартири АДРЕСА_1 та грошові вклади.

До вказаної заяви ОСОБА_1 додала копію закордонного паспорта громадянина України, відповідно до якої ОСОБА_1 перебуває на консульському обліку ФРН і постійно проживає в ФРН, а також подала копію свідоцтво про одруження від 13 грудня 2001 року, згідно з яким вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з громадянином ФРН ОСОБА_6

16 червня 2016 року ОСОБА_1 подала до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ринажевської О. В. заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири АДРЕСА_1 .

Постановою приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ринажевської О. В. від 16 червня 2016 року № 36/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальних дій - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири АДРЕСА_1 , за відсутності в спадковій справі документів на підтвердження сплати податку з доходу вартості успадкованого майна спадкоємицею ОСОБА_1

Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ринажевська О. В. листом від 16 березня 2016 року повідомила ОСОБА_1 про те, що відповідно до п.п.14.1.122, п.14.1 статті 14 Податкового кодексу України вона є нерезидентом, а тому згідно п.п.174.2.3. п.174.2 статті 174 Податкового кодексу України вартість будь-якого об`єкта спадщини, що успадковується нею оподатковується за ставкою визначеною пунктом 167.1 ст.167 та пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ цього Кодексу. Відтак, після проведення всіх необхідних платежів, в тому числі податків, вона має право отримати свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

31 березня 2016 року ОСОБА_1 подала приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Ринажевській О. В. заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, долучивши квитанції від 31 березня 2016 року на підтвердження сплати 57 103,50 грн податку на доходи фізичних осіб та 4 758,70 грн військового збору.

Судами також встановлено, що 31 березня 2016 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ринажевською О. В. видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові вклади з відповідними відсотками та усіма компенсаційними нарахуваннями, що знаходяться на балансі Західного РД АТ «Фінанси та Кредит» на двох рахунках, вартість спадкового майна складає 5 863 дол. США 08 центів та 5 507 євро 78 євроцентів.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 19 серпня 2015 року стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3 45 377 дол. США 27 центів; 5 507 євро 78 Євро центів заборгованості.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20 липня 2016 року замінено стягувача ОСОБА_3 на ОСОБА_1

13 квітня 2016 року Залізничним ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області надано ОСОБА_1 довідку-підтвердження, що вона є платником податків в Україні і є резидентом України у розумінні договору про уникнення подвійного оподаткування між Україною «Урядом України» і Республікою Німеччина, яка була подана ОСОБА_1 приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Ринажевській О. В.

З повідомлення Залізничний ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 24 травня 2016 року вбачається, що Залізничний ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області просить приватного нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Ринажевську О. В. не брати до уваги довідку-підтвердження статусу податкового резидента України від 13 квітня 2016 року, видану на ім`я ОСОБА_1

З відповіді Залізничного ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 24 травня 2016 року за результатами розгляду заяву ОСОБА_1 від 16 травня 2016 року вбачається, що Залізнична ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області залишила вказану заяву без розгляду, оскільки на момент видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31 березня 2016 року ОСОБА_1 є нерезидентом України.

Згідно з закордонним паспортом громадянина України, ОСОБА_1 з 18 липня 2008 року перебуває на консульському обліку в Посольстві України у ФРН та постійно проживає у ФРН.

З матеріалів спадкової справи встановлено, що у своїх заявах до приватного нотаріусу ОСОБА_1 . вказувала своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , а також подала нотаріусу свідоцтво про одруження з громадянином ФРН ОСОБА_8 .

Згідно з витягом із ДПС «Головний центр обробки спеціальної інформації»

від 28 березня 2016 року, ОСОБА_1 у період із 14 березня 2015 року до 14 березня 2016 року перебувала в Україні 181 день, у тому числі 154 дні у 2015 році та 27 днів у 2016 році.

Висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду за результатом розгляду касаційної скарги та застосовані норми права

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

ЄСПЛ у рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) наголосив, що «правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 , звертаючись до суду із позовом, просила визнати дії приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ринажевської О. В., яка зобов`язала її сплатити 18 % податку на доходи фізичних осіб та 1,5 % податку на військовий збір, протиправними; визнати протиправною та скасувати постанову приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ринажевської О. В. від 16 червня 2016 року № 36/02-31; визнати її статус резидента України; стягнути з місцевого бюджету в особі Головного Управління державного казначейства у Львівській області на її користь 57 103,5 грн безпідставно нарахованого податку на доходи фізичних осіб та в якості відшкодування за безпідставно утриманий податок (з урахуванням індексу інфляції за період з 01 квітня 2016 року до 11 лютого 2017 року) в розмірі 6 805,10 грн неодержаного доходу; стягнути з Управління державного казначейства у Залізничному районі м. Львова 4 758,70 грн безпідставно утриманого військового збору та в якості відшкодування за безпідставно утриманий податок з урахуванням індексу інфляції (за період з 01 квітня 2016 року до 11 лютого 2017 року) в розмірі 567,10 грн неодержаного доходу та стягнути з приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ринажевської О. В . завдані їй збитки у розмірі 583,59 грн.

У постанові від 23 січня 2019 року у справі № 536/1039/17 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що вимога про встановлення фактів втрати статусу громадянина-резидента та набуття статусу громадянина-нерезидента не може розглядатися у судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника. Вказані факти можуть бути встановлені судом, зокрема, під час розгляду справ щодо оподаткування доходів заявника чи порушення ним митних правил, а не в окремому чи позовному провадженні за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 08 серпня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 369/113/18 (провадження № 61-22484св18) зробив висновок про те, що визначення статусу резидента платника податку іноземцю виходить за межі компетенції нотаріуса і заяви про встановлення факту резидентства не можуть розглядатися судами, а підлягають вирішенню спеціально уповноваженими органами.

З огляду на зазначене, провадження у справі в частині визнання статусу резидента України підлягає закриттю.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 оскаржує дії приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ринажевської О . В., яка зобов`язала її сплатити 18 % податку на доходи фізичних осіб та 1,5 % податку на військовий збір.

Позов з урахуванням заяви про зміну позовних вимог обґрунтовано незаконністю дій відповідача як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, приймати рішення про зобов`язання сплатити 18 % податку на доходи фізичних осіб та 1,5 % військового збору, з тих підстав, що приватний нотаріус Ринажевська О. В. не мала таких повноважень.

Постановою приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ринажевської О. В. від 16 червня 2016 року № 36/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальних дій - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії слугувала відсутність у спадковій справі документів на підтвердження сплати податку з доходу вартості успадкованого майна спадкоємицею ОСОБА_1 .

У постанові нотаріуса вказано, що відповідно до вимог статті 174 Податкового кодексу України нотаріальні дії вчиняються після їх оплати, а також у передбачених законом випадках після сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб та в день подачі всіх необхідних документів.

Відповідно до статті 42 Закону України «Про нотаріат», нотаріальні дії вчиняються після їх оплати, а також у передбачених законом випадках після сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб та в день подачі всіх необхідних документів. Вчинення нотаріальної дії може бути відкладено в разі необхідності витребування додаткових відомостей або документів від фізичних та юридичних осіб або надсилання документів на експертизу, а також якщо відповідно до закону нотаріус повинен впевнитись у відсутності у заінтересованих осіб заперечень проти вчинення цієї дії. Строк, на який відкладається вчинення нотаріальної дії в цих випадках, не може перевищувати одного місяця. За обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом. Законами України можуть бути встановлені також інші підстави для відкладення або зупинення вчинення нотаріальних дій.

Розділ ІV Податкового кодексу України (далі - ПК) визначає податкових агентів платниками податку на доходи фізичних осіб.

ПК дає нам таке визначення податкового агента - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок на доходи фізичних осіб до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм.

Статтею 174 Податкового кодексу України визначено порядок оподаткування доходу, отриманого платником податку в результаті прийняття ним у спадщину чи дарунок коштів, майна, майнових чи немайнових прав.

Згідно з п.174.1 статті 174 ПК України, об`єкти спадщини платника податку поділяються з метою оподаткування на: а) об`єкт нерухомості; б) об`єкт рухомого майна, зокрема: предмет антикваріату або витвір мистецтва; природне дорогоцінне каміння чи дорогоцінний метал, прикраса з використанням дорогоцінних металів та/або природного дорогоцінного каміння; будь-який транспортний засіб та приладдя до нього; інші види рухомого майна; в) об`єкт комерційної власності, а саме: цінні папери (крім депозитного (ощадного), іпотечного сертифіката), корпоративне право, власність на об`єкт бізнесу як такий, тобто власність на цілісний майновий комплекс, інтелектуальна (промислова) власність або право на отримання доходу від неї, майнові та немайнові права; г) сума страхового відшкодування (страхових виплат) за страховими договорами, а також сума, що зберігається відповідно на пенсійному депозитному рахунку, накопичувальному пенсійному рахунку, індивідуальному пенсійному рахунку спадкодавця - учасника накопичувальної системи пенсійного забезпечення; ґ) готівка або кошти, що зберігаються на рахунках спадкодавця, відкритих у банківських і небанківських фінансових установах, у тому числі депозитні (ощадні), іпотечні сертифікати, сертифікати фонду операцій з нерухомістю.

Згідно з п. 174.2.3 статті 174 ПК України, об`єкти спадщини оподатковуються: за ставкою, визначеною у пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу, для будь-якого об`єкта спадщини, що успадковується спадкоємцем від спадкодавця-нерезидента, та для будь-якого об`єкта спадщини, що успадковується спадкоємцем-нерезидентом від спадкодавця-резидента.

Пунктом 167.1 статті 167 ПК України встановлено, що ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Нотаріус видає спадкоємцю-нерезиденту свідоцтво про право на спадщину за наявності документа про сплату таким спадкоємцем податку з вартості об`єкта спадщини.

Згідно пунктом 4.1.213 статті 14 Податкового кодексу України, резиденти - це: а) юридичні особи та їх відокремлені особи, які утворені та провадять свою діяльність відповідно до законодавства України з місцезнаходженням як на її території, так і за її межами; б) дипломатичні представництва, консульські установи та інші офіційні представництва України за кордоном, які мають дипломатичні привілеї та імунітет; в) фізична особа - резидент - фізична особа, яка має місце проживання в Україні.

У разі якщо фізична особа має місце проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні; якщо особа має місце постійного проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо має більш тісні особисті чи економічні зв`язки (центр життєвих інтересів) в Україні. У разі якщо державу, в якій фізична особа має центр життєвих інтересів, не можна визначити, або якщо фізична особа не має місця постійного проживання у жодній з держав, вона вважається резидентом, якщо перебуває в Україні не менше 183 днів (включаючи день приїзду та від`їзду) протягом періоду або періодів податкового року.

Тобто, для будь-якого об`єкта спадщини, що успадковується спадкоємцем - нерезидентом від спадкодавця - резидента, застосовується ставка 18%.

У справі, що переглядається, приватний нотаріус, посилаючись на відсутнє зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання позивача в Україні, постійне проживає її у АДРЕСА_2 , перебування на постійному консульському обліку в посольстві України в ФРН, а також на те, що максимальна кількість днів, які ОСОБА_1 перебувала в рік в Україні - 157 днів, визначила статус позивача як нерезидента України та зобов`язала її сплатити податок та збір у відповідності до вимог закону, тобто нотаріус у даному випадку діяв, як податковий агент.

Згідно із частиною першою статті 17 КАС України (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

За правилами пункту 1 частини другої статті 17 КАС, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

У справі, що переглядається, дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії приватного нотаріуса Ринажевської О. В. як податкового агента, яка у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень.

Розглядаючи спір по суті, суди першої та апеляційної інстанцій на зазначене увагу не звернули та неправильно застосували норми процесуального права, оскільки скарга ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і належить до компетенції адміністративного суду.

Таким чином, Залізничний районний суд м. Львова та Апеляційний суд Львівської області не є «судом, встановленим законом» для розгляду по суті зазначеного спору, адже спір підвідомчий судам не цивільної, а адміністративної юрисдикції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 414 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки розгляд спору передбачено в установленому адміністративним процесуальним законом порядку, суди неправомірно розглянули спір по суті у порядку цивільного судочинства, чим порушили предметну юрисдикцію спору.

Ураховуючи викладене, не вирішуючи питання правильності застосування судами норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про те, що касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13 березня 2017 року та на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 1 серпня 2017року підлягаєскасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 255, 400, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 01 серпня 2017 року скасувати.

Провадження у справі № 462/5276/16-ц за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ринажевської Олени Володимирівни, Управління державного казначейства у Львівській області та Управління державного казначейства у Залізничному районі м. Львова, третя особа: Залізнична ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області про визнання дій протиправними, скасування постанови, визнання статусу резидента України та стягнення коштів, закрити.

Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. М. Сімоненко

Судді А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик