ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/1380/18

провадження № 22-ц/4809/1020/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І., учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 березня 2019 року у складі судді Іванової Н.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договору позики від 07.10.2014 та розписки про отримання позики від 07.10.2014.

У липні 2018 року позивач уточнила позовні вимоги і просила визнати недійним договір позики від 07.10.2014, розписки про отримання позики від 07.10.2014 та визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 07.10.2015 року про зміну умов та продовження строку дії договору до договору безвідсоткової позики від 07.10.2014 року.

В обґрунтування позову зазначала, що спільно проживала з відповідачем ОСОБА_3 , під час спільного проживання за її кошти придбавалось майно. Проте, після закінчення їхніх стосунків, ОСОБА_2 перебуваючи у змові з ОСОБА_3 вирішив звернутись у лютому 2018 року до суду з позовом про стягнення з неї та ОСОБА_3 боргу в сумі 60 000 доларів США. Суддею Кіровського районного суду міста Кіровограда Варакіною Н.Б. 28 лютого 2018 року було постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі № 404/665/18, провадження № 2/404/12/2018.

Вважає, що вказана позовна заява була подана на підставі спотворених даних про те, що нібито нею було підписано договір позики від 07 жовтня 2014 року та розписку про отримання позики від 07 жовтня 2014 року. Доводи відповідача ОСОБА_2 не відповідають дійсності та спрямовані на незаконне стягнення з неї великої суми коштів шахрайським шляхом, про що нею подано заяву про вчинення злочину - шахрайство, згідно ст. 190 КК України.

До своєї позовної заяви ОСОБА_2 додав Висновок №3 від 05.02.2018 виконаний спеціалістом науково-дослідної лабораторії експертних досліджень ПП «Агенція 007» - Мухою Олегом Григоровичем, за висновками якого підписи у договорі та розписці вірогідно виконані ОСОБА_1 . Однак, позивач вважає даний висновок є недійсним, оскільки жодні з цих фіктивних документів вона не підписувала. А надані на експертизу копії документів свідчать про підробку її підпису.

Крім того, дані зазначені у вказаному договорі позики від 07.10.2014, у розписці про отримання позики від 07.10.2014 та додатковій угоді №1 від 07.10.2015 про зміну умов та продовження строку дії договору до договору безвідсоткової позики від 07.10.2014, свідчать про їх фіктивність, так як у вказаний період не вчинялися і не могли бути вчиненими. Так, наприклад, транспортний засіб RENAULT моделі MASTER 2009 року випуску був придбаний нею у власність лише 08.11.2016 згідно договору купівлі - продажу №3541/2016/176923 і тільки у цей момент йому були присвоєні державні номерні знаки НОМЕР_1 . Станом на 07.10.2014 по 07.10.2015 вказаного транспортного засобу з даними номерними знаками не існувало.

Також, в додатковій угоді №1 від 07 жовтня 2015 року зазначено: «...позичальники зобов`язуються, отримані кошти використати за цільовим призначенням, тобто здійснити оплату за придбання житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; за придбання автомобіля «Renault Master», державний номер НОМЕР_1 ; за придбання автомобіля «Renault Trafic», державний номер НОМЕР_2 ». Однак, у позивач зазначає, що у неї був відсутній умисел на придбання автомобіля «Renault Trafic», державний номер НОМЕР_2 », оскільки у неї були відсутні кошти, а сам автомобіль був офіційно ввезений та поставлений на облік реєстру майнових прав держави України лише після його розмитнення, після 26 січня 2017 року. Вказане свідчить, що і додаткова угода № 1 є фіктивним документом.

Посилаючись на положення ст.ст. 215, 216 ЦК України ОСОБА_1 просила визнати договір позики, розписку та додаткову угоду недійсними.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 березня 2019 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір позики від 07 жовтня 2014 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Визнано недійсною додаткову угоду № 1 від 07 жовтня 2015 року про зміну умов та продовження строку дії договору до Договору безвідсоткової позики від 07 жовтня 2014 року укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судового збору.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 квітня 2019 року виправлено описку допущену у вступній та резолютивній частині рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 25 березня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійним договору позики, виклавши другий та третій абзац резолютивної частини рішення в наступному вигляді: «Визнати недійсним договір позики від 07 жовтня 2014 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .». «Визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 07 жовтня 2015 року про зміну умов та продовження строку дії договору до Договору безвідсоткової позики від 07 жовтня 2014 року укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .».

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірний договір позики від 07.10.2014 та додаткова угода № 1 від 07.10.2015 не були укладені ОСОБА_2 з ОСОБА_1 , оскільки не передано майно, яке відповідно до законодавства для укладення правочину потрібно було передати, що відповідає роз`ясненням, наведеним у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Крім цього, умови додаткової угоди № 1 від 07.10.2015 року про внесення змін до договору позики не містять умови про те, що ОСОБА_1 визнає наявність у неї заборгованості перед ОСОБА_2 за договором позики від 07.10.2014 р. року в сумі 25000 доларів США чи в іншому розмірі.

Суд також дійшов висновку, що вимога про визнання недійною розписки про отримання позики від 07 жовтня 2014 року задоволенню не підлягає, оскільки позивачем оспорюється не договір позики, а розписка, яка відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України є письмовим доказом укладення договору, і не може бути оспорена з підстав, передбачених зазначеною нормою.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення районного суду скасувати в частині відмови визнання недійсною розписки про отримання позики від 07.10.2014 і ухвалити у відповідній частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В іншій частині рішення не оскаржується.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що отримавши копію договору позики та ознайомившись з матеріалами справи № 404/665/18, вона виявила, що не підписувала договір позики і розписку, які є нікчемними.

Крім того, у розписці як у документі, що підтверджує боргове зобов`язання, не містяться умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Вважає, що висновки, викладені в рішенні районного суду не відповідають дійсним обставинам справи та викладеному у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права про те, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 зазначив, що визнає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 березня 2019 року в повному обсязі. Вважає, обставини викладенні у рішенні суду першої інстанції дають всі підстави вважати розписку про отримання позики від 07.10.2014 безгрошовою, а відтак вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню.

Відповідач ОСОБА_2 правом подати відзив у відповідності до ст.360 ЦПК України не скористався.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 31 травня 2019 року відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи був призначений в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

Відповідно до договору позики від 07 жовтня 2014 року ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 та ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 50 000 доларів США на придбання житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та купівлю автомобіля Renault Master, державний номерний знак НОМЕР_1 .

07 жовтня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 складено розписку про отримання позики від ОСОБА_2 .

Додатковою угодою №1 від 07 жовтня 2015 року змінено пункт 2 договору позики від 07 жовтня 2014 року, відповідно якого ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зобов`язались отримані кошти використати за цільовим призначенням, тобто здійснити оплату за придбання будинку АДРЕСА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , за придбання автомобіля Renault Master, державний номерний знак НОМЕР_1 , за придбання автомобіля Renault Trafic, державний номер НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 в лютому 2018 року звернувся до Кіровського районного суду міста Кіровограда з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики від 07.10.2014 р. /а.с.10-11/.

Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда Варакіної Н. Б. від 28 лютого 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу (номер справи №404/665/18, номер провадження №2/404/12/2018) /а.с.9/.

Судом першої інстанції було також встановлено, що ОСОБА_3 у 2012 році було виплачено кошти за будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується розпискою від 15 грудня 2012 року, яка складалась колишнім власником даного будинку ОСОБА_5 , договором на посередницькі послуги від 22 січня 2012 року, заявою від 15 грудня 2012 року дружини колишнього власника будинку ОСОБА_6 про те, що вона дає згоду своєму чоловікові на продаж даного будинку та довіреністю від 15 грудня 2015 року, якою ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_7 та ОСОБА_1 бути його представниками стосовно оформлення документів на житловий будинок та земельну ділянку.

Згідно довідки з Територіального сервісного центру 3541 МВС в Кіровоградській області за ОСОБА_1 зареєстровано транспортний засіб марки Renault Master, державний номерний знак НОМЕР_1 з 08 листопада 2016 року відповідно до укладеного договору купівлі-продажу від 08 листопада 2016 року та присвоєно зазначений номерний знак. Автомобіль Renault Trafic, державний номер НОМЕР_2 переміщений через митний кордон України 13 січня 2017 року та 19 січня 2017 року розмитнений згідно з вантажно-митною декларацією №901050000/2017/000307 від 19 січня 2017 року, виданою Кіровоградською митницею ДФС.

Судом також встановлено, що 16 квітня 2018 року до Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області надійшла ухвала слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда про внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 , щодо вчинення шахрайських дій відносно останньої, а саме 07 жовтня 2014 року.

В рамках кримінального провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003519, порушеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, слідчим суддею Кіровського районного суду міста Кіровограда Завгороднім Є.В. за клопотанням слідчого Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області лейтенанта поліції Козакова М.П. ухвалою від 21 серпня 2018 року призначено судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено судовому експерту сектору технічного дослідження документів та почерку відділу криміналістичних видів дослідження Кіровоградського НДЕКЦ МВС України Личко Оксані Павлівні.

Відповідно до висновку від 10 вересня 2018 року Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України вирішити питання: «Чи виконаний підпис, розташований в графах « ОСОБА_1 » в договорі позики та розписці від 07 жовтня 2014 року безпосередньо ОСОБА_1 чи іншою особою?» не надалось можливим у зв`язку з тим, у досліджуваних підписах наявні ознаки застосування технічних засобів при підготовці до виконання даних підписів. Вищевказані досліджувані підписи, вірогідніше за все, були перемальовані шляхом копіювання на просвіт з підпису-моделі, розташованого на 3-й сторінці паспорта громадянина України серії та номер НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 або ж з його технічного зображення.

Суд дійшов висновку, що спірний договір позики від 07.10.2014 та додаткова угода № 1 від 07.10.2015 підлягають визнанню недійсними в частині укладення цих договорів між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а в іншій частинні в задоволенні позову має бути відмовлено.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки позивач оскаржує рішення районного суду в частині відмови визнання недійсною розписки про отримання позики від 07.10.2014, апеляційний суд переглядає рішення суду лише в цій частині.

Ухвалюючи рішення в частині вирішення позову про визнання боргової розписки недійсною, суд першої інстанції зазначив, що вона є письмовим доказом, а тому зазначена вимога задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України - на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Виходячи з вимог ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

З аналізу статей 510, 545, 1046, 1047 ЦК України вбачається, що розписка є борговим документом та може бути надана позикодавцем для підтвердження перед ним невиконаного зобов`язання за договором позики.

Згідно ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.(ч. 1 ст. 215 ЦК України)

Відповідно до ч. 1 ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у іншій кількості, ніж встановлено договором.

Таким чином, оскільки боргова розписка від 07.10.2014 за своєю правовою природою є доказом на підтвердження обставин про укладання відповідних правочинів, то вона не може бути оспореною на підставі норм про визнання правочину (договору позики) недійсним.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За таких обставин доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що суд помилково відмовив у визнанні боргової розписки від 07.10.2014 недійсною не ґрунтується на законі, а тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України рішення суду в цій частині зміні чи скасуванню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 березня 2019 року в частині вирішення позовної вимоги про визнання недійсною боргової розписки від 07 жовтня 2014 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 червня 2019 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко