441/2101/18 2/441/541/2019
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.10.2019 року Городоцький районний суд Львівської обл. у складі:

головуючого-судді Українець П.Ф.

за участі секретаря Петрик-Ключник М.Є.

представника Пантюшевої Н.М.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м. Городок Львівської обл. цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа АТ «Укрзалізниця» про визнання незаконними дій та інше,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 30.11.2018р. звернулась з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , голови правління АТ "Укрзалізниця" ОСОБА_6, просила визнати незаконними дії ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 "шляхом опитування свідків", згодом вимоги уточнила, мотивуючи тим, що в грудні 2017р. працевлаштовувалась на роботу провідником міжнародного сполучення у АТ «Укрзалізниця», але ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 завадили її працевлаштуванню, просила визнати їх дії незаконними, захистити її право працевлаштуватися провідником пасажирського вагону депо Львів та зобов`язати голову правління АТ «Укрзалізниця» дати вказівку ОСОБА_7 про негайне прийняття її на роботу (т.1 а.с.25).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.11.2018р. вищеозначена справа передана на розгляд судді Перетятько О.В.

Ухвалою судді від 17.12.2018р. вказану позовну заяву залишено без руху, позивачці надано термін на усунення недоліків.

Ухвалою судді від 29.12.2018р. позовну заяву повернуто ОСОБА_2 на підставі ч. 5 ст. 185 ЦПК України.

Постановою Львівського апеляційного суду від 24.04.2019р. ухвалу судді скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

15.05.2019р. справу з апеляційної інстанції повернуто до Городоцького районного суду Львівської обл. та згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду передано на розгляд судді Перетятько О.В.

30.05.2019р. відкрито провадження у справі, а ухвалою від 03.06.2019р. - позов залишено без руху.

11.06.2019р. ОСОБА_2 подала заяву про відвід судді Перетятько О.В.

Ухвалою від 13.06.2019р. заяву про відвід задоволено.

14.06.2019р. справа, згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, передана на розгляд судді Українець П.Ф.

Ухвалою судді від 21.06.2019р. вищеозначену справу прийнято до провадження.

Ухвалою суду від 16.08.2019р. АТ «Укрзалізниця» залучено до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 .

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 , заявивши, що через неявку до суду представника третьої особи не можна укласти мирову угоду та, що вона підтримує позов, покинула зал судового засідання.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились, причин неявки суду не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належно (т.1 а.с.231-233, 240).

Представник відповідача - голови правління АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_6 30.07.2019р. подав відзив на позовну заяву, просив у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити (т.1 а.с.171-175). В судове засідання відповідач та його представник не з`явились, 25.10.2019р. представник подав заяву про розгляд справи у його відсутності (т.2 а.с.1).

Представник третьої особи АТ «Укрзалізниця» Пантюшева Н .М. в суді пояснила, що ОСОБА_2 20.01.2003р. прийнята на роботу в Пасажирське вагонне депо Чернівці Львівської залізниці на посаду провідника пасажирського вагона, що 16.01.2006р. вона звільнена за прогул, що на часі розгляду справи між АТ «Укрзалізниця» і ОСОБА_2 відсутні будь які трудові відносини, із заявами про прийняття на роботу в АТ «Укрзалізниця» позивачка не зверталась, тому її права, свободи чи інтереси головою правління АТ «Укрзалізниця» жодним чином не порушено, просила у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 13 Конвенції визнається право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Положеннями ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року нагадав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються; межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи.

Позивачка ОСОБА_2 , як убачається із змісту позову та уточнень до нього просить в т.ч. про визнання незаконними дій ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (т.1 а.с.1-6, 23-26).

За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Між тим, позивачкою ОСОБА_2 не зазначено в чому полягає порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів відповідачами ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , як і не надано доказів на підтвердження обставин на які вона посилається, як на підставу до задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Таким чином, такого способу захисту цивільних прав та інтересів, як визнання незаконним дій фізичних осіб, цивільним законодавством не передбачено.

За наведеного суд дійшов висновку, що вимога ОСОБА_2 про визнання незаконними дій фізичних осіб безпідставна та задоволенню не підлягає.

Позивачка ОСОБА_2 також просить захистити її право працевлаштуватися провідником пасажирського вагону депо Львів та зобов`язати голову правління АТ «Укрзалізниця» дати вказівку про негайне прийняття її на роботу.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

За положеннями ч. 3 ст. 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 3 ст. 15 ЗУ «Про залізничний транспорт» працівники залізничного транспорту загального користування, які здійснюють обслуговування пасажирів, працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору. Перелік категорій працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно із Переліком категорій та посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.1997 № 764 посада провідника пасажирського вагона передбачена у відповідному переліку.

Із пояснень представника третьої особи в суді убачається, що ОСОБА_2 у трудових відносинах із АТ «Укрзалізниця» не перебуває, із заявами про прийняття на роботу в товариство не зверталась.

Доказів, які б спростовували такі покликання третьої особи позивачкою не надано, судом не здобуто.

За наведеного суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено порушення головою правління АТ «Укрзалізниця» її прав, свобод чи інтересів, тому вимоги позивачки про захистит її права працевлаштуватися провідником пасажирського вагону депо Львів та зобов`язання голови правління АТ «Укрзалізниця» дати вказівку ОСОБА_7 про негайне прийняття її на роботу безпідставні і задоволенню не підлягають.

Ураховуючи вищенаведене, суд у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовляє.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 133, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України,

у х в а л и в :

в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа АТ «Укрзалізниця» про визнання незаконними дій та інше - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Городоцький районний суд Львівської обл. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 04.11.2019р.

Суддя: Українець П.Ф.