Провадження № 22-ц/801/2242/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Лєдньов Д. М.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2019 рокуСправа № 295/13051/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В (суддя-доповідач),

суддів: Голоти Л.О., Копаничук С.Г.,

за участю секретаря судового засідання Богацької О.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Житомирський апеляційний суд,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 29 серпня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі, постановлену у складі судді Лєдньова Д.М., в залі суду,

встановив:

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась у Богунський районний суд м. Житомира з позовом до Житомирського апеляційного суду про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 13 червня 2019 року до Житомирського апеляційного суду була подана апеляційна скарга на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 10 червня 2019 року у справі 296/4593/19 з викладом порушень норм процесуального права. Під час ознайомлення з постановою Житомирського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року скаржник встановила недостатню правову урегульованість розгляду своєї апеляційної скарги, через що вважає вказану постанову неправосудною, тому звернулася у Богунський районний суд м. Житомира з відповідною позовною заявою.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 29 серпня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Житомирського апеляційного суду про відшкодування моральної шкоди.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції зробив посилання на постанову Пленуму Верховного суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади», відповідно до якої виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій зазначає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, тому просить скасувати ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 29 серпня 2019 року.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирського апеляційного суду про відшкодування моральної шкоди передано голові Житомирського апеляційного суду для вирішення питання про направлення справи до Верховного Суду для визначення підсудності.

Розпорядженням в.о. голови Житомирського апеляційного суду від 13 вересня 2019 року № 19 цивільну справу № 295/13051/19 за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Житомирського апеляційного суду про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 29 серпня 2019 року передано до Верховного Суду для визначення підсудності.

Ухвалою Верховного Суду від 24 вересня 2019 року у складі судді Касаційного цивільного суду визначена підсудність цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Житомирського апеляційного суду про відшкодування моральної шкоди для розгляду в апеляційному порядку - Вінницькому апеляційному суду.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

В судове засідання, призначене на 01 листопада 2019 року сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення поштового відправлення, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ч.2 ст. 272 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 звернулася в Богунський районний суд м. Житомира з позовом до Житомирського апеляційного суду про відшкодування моральної шкоди, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідачем допущено порушення її конституційних прав на справедливий судовий розгляд у порядку апеляційного провадження у справі за її апеляційною скаргою на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 10 червня 2019 року.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції керувався статтями 125, 129 Конституції України, ст.186 ЦПК України та постановою Пленуму Верховного суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади», та зазначив, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними законом. Судову владу реалізовують судді та, у визначених законом випадках, присяжні шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур.

Статтею 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Згідно з частиною першою статті 6 цього Закону суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Таким чином суд є органом, уповноваженим на виконання функцій держави, звернення з позовом до якого чинним законодавством України не передбачено.

Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист у суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Проте у справі, рішення в якій переглядається на предмет законності й обґрунтованості, між позивачем та судом зазначені правовідносини не виникли, тому такі справи не можуть бути підсудні судам загальної юрисдикції.

Відповідно до статті 125 Конституції України, статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності. Найвищим судом у системі судоустрою є Верховний Суд. Систему судоустрою складають: 1) місцеві суди; 2) апеляційні суди; 3) Верховний Суд. Для розгляду окремих категорій справ відповідно до цього Закону в системі судоустрою діють вищі спеціалізовані суди.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві. Отже чинне законодавство дає можливість особі повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення. Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Відповідно до частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Під правоздатністю пред`являти позови, вимагати відшкодування шкоди й домагатися рішення суду розуміється право подання позову до суду, який наділений повноваженнями розглядати питання фактів й права, що стосуються конкретного спору, з метою постановлення рішення, що матиме обов`язкову силу (рішення ЄСПЛ від 23 червня 1981 року у справі «ЛеКонт, ОСОБА_2 Левен і Де Мейєр проти Бельгії», заяви № № 6878/75, 7238/75).

ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашінгдейн проти Великої Британії).

Рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних із підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватися у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності суддів, гарантований статтею 129 Конституції України, і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

У зв`язку з цим, розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких по суті є оскарження дій суду, пов`язаних із розглядом справи, нормами ЦПК України чи іншими законодавчими актами України не передбачено.

Зазначене відповідає вимогам статей 6, 13 Конвенції.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції вірно зазначив, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову до суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду.

Це відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постановах від 3 квітня 2018 року у справі № 820/5586/16, від 13 березня 2018 року у справі № 800/554/17, від 22 березня 2018 року у справі № П/9901/135/18, від 24 квітня 2018 року у справі № 800/404/17, від 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті186 ЦПК України, оскільки така позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із висновками суду, не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 29 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ Л.О. Голота

/підпис/ С.Г. Копаничук

Згідно із оригіналом:

Головуючий: В.В. Оніщук