ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Харків

справа № 643/5521/19

провадження № 22-ц/818/4964/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю секретаря Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач : Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк

відповідачі: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,

з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 05 серпня 2019 року, ухваленого суддею Поліщук Т.В., в залі суду в м. Харкові,

В С Т А Н О В И В :

Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 18.03.2011, згідно якої отримав кредит у розмірі 4500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті «www.privatbank.ua», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями відповідно до умов договору, в зв`язку з чим станом на 18.03.2019 має заборгованість у розмірі 94519 грн. 41 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 42173 грн. 65 коп.; заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 23139 грн. 73 коп.; пені за прострочене зобов`язання у розмірі 23651 грн. 14 коп.; пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у розмірі 577 грн. 78 коп.; штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 4477 грн. 11 коп. штраф (процентна складова).

У зв`язку із чим просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість в розмірі 94519 грн. 41 коп . за кредитним договором № б/н від 18.03.2011 року.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 05 серпня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.03.2011, що утворилась станом на 18.03.2019 у розмірі 65313 грн. 38 коп. (шістдесят п`ять тисяч триста тринадцять гривень 38 копійок), яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 42173 грн. 65 коп.; заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 23139 грн. 73 коп., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1327 грн. 41 коп., а всього стягнути 66640 грн. 79 коп. (шістдесят шість тисяч шістсот сорок гривень 79 копійок).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи

Апеляційна скарга мотивована тим, що в обґрунтування позову представник Банку надав розрахунок заборгованості, станом на 31.10.2015 року, з якого вбачається, що борг у сумі 4500 грн. був погашений 18.05.2015 року. В позовній заяві ОСОБА_2 не було вказано про отримання інших кредитних карток, вказані обставини Банк зазначив лише у відповіді на відзив, чим фактично змінив свої позовні вимоги. Доводи позивача про отримання інших кредитних карток відповідачем не підтверджені належними та допустимими доказами. Су першої інстанції не дав оцінку вказаним обставинам. Вказує, що після погашення заборгованості перед банком відповідач виїхав за межі України та не міг отримувати картки та здійснювати банківські операції після 18.05.2015 року. Також зазначає, що Банком було пропущено строк позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом, оскільки строк дії картки закінчився в березні 2015 року. Позивач звернувся до суду із позовом 25.03.2019 року, тобто після спливу строку позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.03.2011 ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно якої отримав кредит за кредитною карткою у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті «www.privatbank.ua», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.11).

До позовної заяви позивачем разом з іншими документами надано копію Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку з зазначенням, що дані умови розміщені на офіційному веб-сайті (а.с. 12- 27).

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором б/н від 18.03.2011 банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні ресурси.

Відповідач свої зобов`язання за договором від 18.03.2011 належним чином не виконав.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором від 18.03.2011 № б/н, станом на 18.03.2019 утворилась заборгованість у розмірі 94519 грн. 41 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 42173 грн. 65 коп.; заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 23139 грн. 73 коп.; пені за прострочене зобов`язання у розмірі 23651 грн. 14 коп.; пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у розмірі 577 грн. 78 коп.; штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 4477 грн. 11 коп. штраф (процентна складова) (а.с.8-10).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У постанові від 28 березня 2018 року у справі 444/9519/12 (провадження№14-10цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, штрафи, пеню та комісію.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18 березня 2011 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг, тарифів банку як невід`ємні частини кредитного договору.

Разом із тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови кредитування розумів відповідач, був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

За наведених обставин відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Таким чином правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами та суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні цих вимог.

Судова колегія такої погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, у зв`язку із чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню.

Однак судова колегія не погоджується із сумою стягнення, визначеною судом першої інстанції.

Щодо позовних вимог про стягнення тіла кредиту, колегія судів виходить з наступного.

Із розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку, в якому міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей вбачається, що відповідачем було витрачено коштів за отриманими картками на загальну суму 80 985,97 грн., а внесено на погашення заборгованості 55 200,60 грн.

Частину із сплачених коштів позивачем безпідставно було спрямовано на погашення відсотків, між тим, анкета-заява від 18 березня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків.

За таких обставин, всі суми, що сплачувалися відповідачем в межах погашення заборгованості за анкетою-заявою від 18 березня 2011 року слід зараховувати на погашення тіла кредиту.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 25 785,37 грн.

Доводи ОСОБА_1 про те, що станом на 31.05.2015 року він не мав заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» підтверджуються розрахунком заборгованості, який міститься в матеріалах справи. (а.с 5-7)

Між тим, довідкою АТ КБ «ПриватБанк» відповідно до якою ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 18.03.2011 року отримав картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 зі строком дії перепипущеної картки до останнього дня 08.2017 року підтверджено, що ОСОБА_1 був корисувачем коштів позивача і після 31.05.2015 року.

Згідно п.5.3 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженої Постановою НБУ від 18.06.2003 № 254 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.07.2003 року за № 559/7880, особові рахунки та виписки з них є регістрами, які Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного) (п.5.1. цього Положення).

Розмір заборгованості за тілом кредиту, зазначений вище, підтверджений виписками по особовим рахункам, в яких міститься повна інформація про рух коштів на рахунках, відображення всіх операцій за кредитними договорами за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей за договором.

Також із розрахунку заборгованості, із виписки про рух коштів по рахунку, із довідки від 21.05.2019 року вбачається, що відбулось неодноразове отримання позичальником кредитних коштів та поповнення карткового рахунку на різні суми на нову картку, яка була видана позичальнику після спливу строку дії попередньої в період з 01.06.2015р. по 18.03.2019 р.

Представник ОСОБА_1 заперечуює факт отримання нових карток відповідачем, вказує, що ним отримувалися картки, однак з іншими номерами.

Представник відповідача надав суду на огляд оригінали пластикових карток.

Між тим, вказані картки були видані вже після спливу строку попередніх карток, зазначених в довідці АТ КБ «Приватьанк», за якими виникла заборгованість.

Також доводи апелянта про те, що він не міг отримувати вказані картки АТ КБ «Приватбанк» оскільки перебував за межами України не можуть бути взяті до уваги, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин відповідачем не надано.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів погоджується із висновком суду першоїі інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Судовою колегією, оцінивши наданий банком розрахунок кредитної заборгованості, врахувавши виписку про рух коштів за рахунком було здійснено розрахунки заборгованості на підставі наданих доказів.

Отже, рішення суду підлягає зміні в частині суми стягнення з наведених вище підстав.

Згідно п.п.1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладених обставин справи рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 18 березня 201 року у розмірі 65 0313,38,06грн - підлягає зміні, а саме зменшенню розміру заборгованості до 25 785, 37 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 05 серпня 2019 року змінити в частині суми стягнення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.03.2011 року у розмірі 25 785, 37 грн.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

С.С. Кругова