Ухвала

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 1915/12218/2012

провадження № 61-18938ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 травня 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 29 серпня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , особа, чиї дії оскаржуються, - державний виконавець Козівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Засєдко Т. М, стягувач у виконавчому провадженні - ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними та зобов`язання скасувати постанову,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Козівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (далі - Козівський РВ ДВС Головного ТУЮ у Тернопільській області) Засєдко Т. М, стягувач - ОСОБА_2 , уякій просив:

- встановити відсутність повноважень державного виконавця Козівського РВ ДВС Головного ТУЮ у Тернопільській області Засєдко Т. М. щодо визначення у постанові від 03 квітня 2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника 50%-го розміру стягнення аліментів зі скаржника з усіх видів його заробітку;

- визнати протиправними дії державного виконавця Козівського РВ ДВС Головного ТУЮ у Тернопільській області Засєдко Т. М. щодо винесення постанови від 03 квітня 2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника поза межами строку, передбаченого пунктом 2 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень;

- визнати протиправними дії державного виконавця Козівського РВ ДВС Головного ТУЮ у Тернопільській області Засєдко Т. М. щодо внесення в постанову від 03 квітня 2019 року недостовірних даних стосовно початку стягнення з боржника аліментів згідно виконавчого листа від 29 серпня 2012 року № 1915/12215/2012, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, та стосовно дати народження дитини, на утримання якої стягнуто аліменти цим виконавчим документом;

- визнати протиправними дії державного виконавця Козівського РВ ДВС Головного ТУЮ у Тернопільській області Засєдко Т. М. щодо незазначення у постанові від 03 квітня 2019 року адреси, на яку необхідно направляти звіти про здійснені відрахування та виплати;

- визнати незаконною та скасувати постанову від 03 квітня 2019 року державного виконавця Козівського РВ ДВС Головного ТУЮ у Тернопільській області Засєдко Т. М. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

На обґрунтування скарги ОСОБА_1 посилався на порушення закону державним виконавцем та перевищення ним повноважень при винесенні спірної постанови, оскільки він самостійно встановив розмір стягуваних аліментів, змінив дату, з якої слід стягувати визначені рішенням суду аліменти, не вказав адресу, на яку необхідно направляти звіти про здійснені відрахування та виплати, і невірно зазначив дату народження дитини.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 травня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 29 серпня 2019 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що дії державного виконавця при здійсненні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 та при стягненні цієї заборгованості у розмірі 50% від усіх видів заробітку боржника вчинені відповідно до вимог закону. Оскільки із рішення суду від 23 серпня 2012 року чітко вбачається, що початковою датою, із якої починається перебіг строку нарахування аліментів, є 23 липня 2012 року, то і у виконавчому листі від 29 серпня 2012 року відображена зазначена дата. Дії по стягненню аліментів із боржника в користь дружини на утримання їх неповнолітнього синадержавний виконавець вчиняв в межах строку стягнення.

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги скарги.

Заявник посилається на те, що в основу оскаржуваних судових рішень суди поклали розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 31 березня 2019 року, який незасвідчений належним чином, як і інші подані письмові докази. Таким чином, вважає, що суди встановили обставини справи на підставі недопустимих доказів. Разом з тим, суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної оцінки одній із обставин, що була зазначена у його скарзі, щодо винесення постанови державним виконавцем поза межами встановленого строку. Також судами не спростовано відсутність повноважень державного виконавця щодо визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню з боржника. Погоджуючись з тим, що в оскаржувану постанову внесено недостовірні відомості щодо дати початку стягнення, дати народження дитини, не внесено адреси, на яку необхідно направляти звіти про здійснені відрахування та виплати, суди відмовилися скасувати таку постанову та визнати дії державного виконавця протиправними через недоведеність скаржником порушення його права, однак такий висновок не відповідає обставинам справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзастосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Частиною четвертою статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Ураховуючи, що рішення касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 травня 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 29 серпня 2019 рокуне має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 травня 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 29 серпня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , особа, чиї дії оскаржуються, - державний виконавець Козівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Засєдко Т. М, стягувач у виконавчому провадженні - ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними та зобов`язання скасувати постанову.

Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. О. Кузнєцов

В. С. Жданова

В. М. Ігнатенко