Справа № 2-811/2011 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський О.М.
Провадження № 22-ц/811/3035/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколота Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 травня 2011 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства "ВіЕіБі Банк" до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2010 року ПАТ «ВіЕіБі Банк» звернулося за позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивували тим, що 11 жовтня 2006 року між ПАТ «ВіЕіБі Банк» та ОСОБА_3 був укладений Кредитний Договір №88/06сп згідно умов якого банк надав Позичальнику грошові кошти в сумі 17 500 доларів США із строком повернення по 11 жовтня 2011 року та платою за користування кредитом 14 процентів річних.

11 жовтня 2006 року між Банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки №08/06, згідно умов якого, останній солідарно відповідає перед кредитодавцем за виконання ОСОБА_3 зобов`язань в повному обсязі за кредитним договором №88/06 сп.

Також 11 жовтня 2006 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений Іпотечний договір за реєстровим номером 5676.

Відповідачі не виконували умов кредитного договору в результаті чого у них виникла заборгованість.

З урахуванням зазначених обставин, просили стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕіБі Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 116 624,48 гривень та судові витрати.

Заочним рішенням Галицького районного суду м.Львова від 18 травня 2011 року позов Публічного акціонерного товариства «ВіЕіБі Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з відповідачів з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» у розмірі 116 624,48 грн. за кредитним договором №88/06сп від 11 жовтня 2006 року.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі посилаються на те, що розрахунок заборгованості за відсотками та пенею виконаний позивачем не правильно. Судом не досліджено питання видачі касового ордера про отримання кредиту та припинення поруки стосовно ОСОБА_4

Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення. яким у задоволенні позову публічного акціонерного товариства "ВіЕіБі Банк" відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 травня 2011 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення по справі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції стягнув солідарно з боржника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором №88/06сп від 11 жовтня 2006 року.

З таким висновком суду погодитися не можна виходячи із наступних підстав.

Судом та матеріалами справи встанолено, що 11 жовтня 2006 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 88/06сп, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 17 500, 00 дол. США. Кредит видавався в порядку й на умовах, визначених кредитним договором, до 11 жовтня 2011 року включно, зі сплатою за користування кредитом 14, 0 % річних. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 11 жовтня 2006 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 08/06 та іпотечний договір за реєстровим номером 5676. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику кредит.

Згідно з пунктом 2.3 кредитного договору ОСОБА_3 зобов`язувалася щомісячно здійснювати погашення кредиту та процентів згідно з графіком платежів, визначеним у додатку 1 до кредитного договору.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 договору поруки поручитель зобов`язувався солідарно відповідати перед банком за виконання ОСОБА_3 зобов`язань у повному обсязі за кредитним договором та додатковими угодами до нього.

Згідно з пунктом 4.1 договору поруки порука припиняється: з припиненням зобов`язань за кредитним договором; якщо кредитодавець протягом одного року від дня настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя; в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Станом на 16 серпня 2010 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором складала суму 116 624, 48 гривень.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України в редакції діючої на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що законодавець передбачив три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги).

Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію такого виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак й в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, необхідно зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців (якщо інший строк не передбачений договором поруки) з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до суду з позовом до поручителя.

Отже, порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив призводить до припинення суб`єктивного права кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

У пункті 4.1 договору поруки, укладеному між ВАТ «ВіЕЙБі Банк» та ОСОБА_4 , зазначено, що порука припиняється: з припиненням зобов`язань за кредитним договором; якщо кредитодавець протягом одного року від дня настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя; в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до умов кредитного договору позичальник ОСОБА_3 взяла на себе зобов`язання з повернення суми кредиту з відповідними процентами до 11 жовтня 2011 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) з 11 жовтня 2006 року.

За пунктами 1.1, 2.1 договору поруки поручитель солідарно відповідає перед кредитодавцем за виконання ОСОБА_3 зобов`язань у повному обсязі за: кредитним договором від 11 жовтня 2006 року, який було укладено між кредитодавцем та боржником, та додатковими угодами до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, згідно з яким позичальнику надано кредит в сумі 17 500, 00 дол. США для поточних потреб, зі сплатою процентів за ставкою 14 % річних, строком повернення 11 жовтня 2011 року. Поручитель зобов`язується в разі невиконання та/або порушення боржником своїх зобов`язань перед кредитодавцем погасити заборгованість за кредитним договором, а саме: суму кредиту, нараховані проценти за кредитом, проценти за простроченим кредитом (штраф, пеню) та інші платежі, передбачені кредитним договором.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, оскільки договором кредиту передбачено, що чергові платежі позичальник повинен був здійснювати кожного місяця, то з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та згідно з частиною другою статті 559 цього Кодексу обрахування встановленого договором поруки річного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через рік після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання відповідно до положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу річного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), відповідно до якого строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

ОСОБА_4 заперечує проти визначеної банком суми стягнення, нарахованих відсотків, у зв`язку з тим, що розрахунок заборгованості не містить відомостей, за який період здійснено нарахування, а також коли здійснювалися платежі за кредитним договором. Також у апеляційній скарзі наводились доводи про відсутність підстав для стягнення заборгованості з поручителя у зв`язку з пропуском банком строку для пред`явлення вимоги.

Судом апеляційної інстанції вживалися заходи щодо надання представником ПАТ "ВіЕіБі Банк" виписки з кредитного (особистого) рахунку за кредитним договором від 11 жовтня 2006 року №88/06сп, однак представник банку в судові засідання які призначалися на 14 березня 2019 року (а.с.194); 02 травня 2019 року (а.с.201); 20 червня 2019 року (а.с.208); 03 жовтня 2019 року (а.с.2016) не з`являвся і таких не надав.

Також встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості наявного в матеріалах справи, останній платіж позичальником ОСОБА_3 був здійснений у серпні 2008 року.

З позовом до відповідачів банк звернувся лише у серпні 2010 року.

Банк не пред`являв вимог до ОСОБА_4 в межах річного строку за кожним місячним платежем, тому порука відносно нього припинена на підставі ч.4 ст.559 ЦК України.

Зазначених обставин не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором №88/06сп з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

В цій частині апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Доводи апеляційної скарги щодо невірного розрахунку заборгованості за відсотками та пенею щодо ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції. Розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_3 перед ПАТ "ВіЕіБі Банк" за кредитним договором №806сп від 11 жовтня 2006 року наявний в матеріалах справи (а.с.6), апелянтами не спростований. Остання не навела свого розрахунку.

Відсутність в матеріалах справи касового ордера про отримання кредитних коштів не може свідчити про те, що такі не видався ОСОБА_3 у жовтні 2006 року. Остання здійснювала проплати за кредитним договором №88/06сп до серпня 2008 року і припинала оплату у зв`язку із складним матеріальним становищем.

Таким чином, позов ПАТ "ВіЕіБі Банк" підлягає до задоволення частково, із стягненням заборгованості за кредитним договором №88/06сп від 11 жовтня 2006 року із ОСОБА_3 в сумі 116 624, 48 гривень.

З урахуванням вищезазначеного апеляційна скарга ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягає до задоволення частково, рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 травня 2011 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ПАТ "ВіЕіБі Банк".

Керуючись ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 травня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства "ВіЕіБі Банк" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "ВіЕіБі Банк" заборгованість за кредитним договором №/06сп від 11 жовтня 2006 року в сумі 116 424 гривень 48 копійок та 643 гривень 12 копійок судових витрат.

В решті вимог - відмовити

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.