Постанова

Іменем України

27 червня 2019 року

м. Київ

справа № 496/1993/16-ц

провадження № 61-32886св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23 березня 2017 року, у складі судді Дранікова С. М., та рішення Апеляційного суду Одеської області від 11 липня 2017 року, у складі колегії суддів: Плавич Н. Д., Вадовської Л. М., Вашенко Л. Г.

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в якому, уточнивши позовні вимоги просив встановити факт його переважного права на спадкування за законом перед відповідачами після смерті ОСОБА_5 ; встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті свого чоловіка ОСОБА_6 щодо житлового будинку з надвірними спорудами.

В свою чергу ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просила встановити факт проживання не менш як п`ять років ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у житловому будинку, який входить до складу спадщини.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 23 березня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про встановлення факту переважного права на спадкування та встановлення факту прийняття спадщини задоволено частково.

Встановлено факт переважного права ОСОБА_1 на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 перед ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та усунуто вказаних відповідачів від спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .

Встановлено факт прийняття ОСОБА_5 спадщини у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_6 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 (встановлення його переважного права на спадкове майно ОСОБА_5 перед ОСОБА_4 ) відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 . Вони є спадкоємцями другої черги та згідно статті 1267 ЦК України спадкують у рівних частках. Належних та допустимих доказів постійного проживання не менш як п`ять років ОСОБА_5 та ОСОБА_7 до дня смерті ОСОБА_5 під час судового розгляду не здобуто.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 11 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23 березня 2017 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про встановлення факту його переважного права на спадкування за законом щодо спадкового майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про встановлення факту його переважного права на спадкування за законом щодо спадкового майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що шляхом звернення до суду із позовом про встановлення факту визнання за ним переважного права на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 позивач фактично втручається в дії нотаріуса щодо видачі спадкоємцям померлої ОСОБА_5 правовстановлюючих документів на спадкове майно, яке залишилося після її смерті, а також на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_7 , який є рідним племінником ОСОБА_5 , подав заяву про прийняття спадщини, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , долю якого у спадковому майні спадкує ОСОБА_4 . У той же час ОСОБА_1 не заявляв позовних вимог про визнання за ним права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом, що є доказом того, що він не позбавлений разом з іншим спадкоємцем оформити спадщину при зверненні до нотаріуса.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 11 липня 2017 року і прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що він є племінником спадкоємця ОСОБА_5 і спадкоємцем другої черги за правом представлення після її смерті. Судами неправильно встановлено, що ОСОБА_4 має право на спадкування разом із ним, оскільки її право на спадкування за правом представлення припинилось зі смертю її батька ОСОБА_7 , отже висновки судів є неправильними.

Судові рішення у частині встановлення факту прийняття спадщини та вирішення зустрічного позову не оскаржуються, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України касаційному перегляду не підлягають.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_3 просить касаційну скаргу відхилити, рішення суду першої і апеляційної інстанцій залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

25 вересня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу передано до Верховного Суду і 05 червня 2019 року розподілено судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5

До складу спадкового майна після її смерті входить житловий будинок із надвірними спорудами АДРЕСА_1 , земельна ділянка загальною площею 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку за вказаною вище адресою,а також легковий автомобіль ВАЗ 21011, державний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до матеріалів спадкової справи із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулись: позивач за первісним позовом ОСОБА_1 (племінник), ОСОБА_7 (племінник), ОСОБА_2 (двоюрідний онук), а ОСОБА_8 і ОСОБА_9 відмовилися від спадщини на користь ОСОБА_2

ОСОБА_5 мала брата ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сестру ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вказані особи згідно зі статтею 1262 ЦК України були б спадкоємцями другої черги, якщо були б живими на час відкриття спадщини. Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 є сином ОСОБА_10 та, відповідно, племінником спадкодавця ОСОБА_5 ОСОБА_12 мала двох синів - ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , які також є племінниками спадкодавця ОСОБА_5 . Згідно частини третьої статті 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Судом апеляційної інстанції встановлено, що вказана норма не застосовується до сина ОСОБА_14 - ОСОБА_13 , оскільки він помер у 2004 році, тому ОСОБА_2 не має право на спадкування за правом представлення. Таким чином, за правом представлення спадкоємцями ОСОБА_5 в рівних частках та з рівними правами є племінники ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , як спадкоємці другої черги. Вказані особи у встановлений законом строк звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, тому згідно статті 1269 ЦК України є такими, що прийняли спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер. Спадкоємцем після його смерті є його донька ОСОБА_4 . Остання вчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою при прийняття спадщини після смерті свого батька, тому відповідно до наведеної вище статті 1269 ЦК України є такою, що прийняла спадщину.

ОСОБА_3 є колишньою дружиною ОСОБА_7 , на час його смерті та відкриття спадщини вони не мешкали разом, після його смерті вона не зверталася до нотаріуса з приводу прийняття спадщини, тому ОСОБА_3 не є спадкоємицею після смерті ОСОБА_7 та, відповідно, після смерті ОСОБА_5

ОСОБА_2 не може бути спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 нарівні з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , оскільки його батько ОСОБА_13 помер до відкриття спадщини після ОСОБА_5

Враховуючи викладене, судами встановлено коло спадкоємців після смерті ОСОБА_5 - це позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 , які є спадкоємцями другої черги та спадкують в рівних частках.

Правовстановлюючі документи на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 , особи, які звернулися до нотаріуса, не отримали.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У відповідності до статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Підстави і порядок усунення від спадкування врегульовані статтею 1228 ЦК України, зокрема визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (стаття 1269 ЦК України).

Якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

У відповідності до частини третьої статті 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до статей 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України 2004 року, у редакції, чинній на час розгляду судами справи, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Подібні положення містять статті 12, 81 чинної редакції ЦПК України.

З урахуванням наведеного, суди, правильно встановивши обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку про те, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не мають право на спадкування після смерті ОСОБА_5 Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_5 є племінник ОСОБА_1 та донька померлого після відкриття спадщини іншого племінника ОСОБА_13 - ОСОБА_4 , які є спадкоємцями другої черги та спадкують в рівних частках.

Встановивши вказані обставини, а також те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не позбавлені права на отримання у нотаріуса свідоцтв про право на спадщину, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення первісних позовних вимог у частині встановлення переважного права ОСОБА_1 на спадкування після смерті ОСОБА_5

Доводи касаційної скарги не свідчать про неправильне застосування судами норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З урахуванням наведеного, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23 березня 2017 року у нескасованій під час апеляційного перегляду частині та рішення Апеляційного суду Одеської області

від 11 липня 2017 року є такими, що ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для їх скасування відсутні.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23 березня 2017 року у нескасованій під час апеляційного перегляду частині та рішення Апеляційного суду Одеської області від 11 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович