ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року

м. Харків

Справа № 644/9614/18

Провадження № 22-ц/818/3477/19

Категорія: про встановлення фактів, що мають юридичне значення

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 22 квітня 2019 року у складі судді Горчакової О.І.,

у цивільній справі №644/9614/18 за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Харківської міської ради про встановлення додаткового терміну для прийняття спадщини та встановлення факту шлюбних відносин,-

встановив:

12.12.2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просила:

- встановити додатковий термін для прийняття спадщини після смерті - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого - ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 6 місяців;

- встановити факт шлюбних відносин між нею та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим - ІНФОРМАЦІЯ_2.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалась на те, що ОСОБА_2 , починаючи з 2004 року по день смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично проживав з нею, ОСОБА_1 однією сім`єю. Так, 04 січня 2013 року вони спільно придбали автомобіль марки ВАЗ 21104, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ; факт шлюбних відносин між позивачем та ОСОБА_2 підтверджується свідками. До складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 , входять автомобіль марки ВАЗ 21104,2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , а також земельна ділянка площею 0,1184 гектара для ведення садівництва, розташована на території Введенської сільської ради в АДРЕСА_3, кадастровий номер :06:004:0028.

З довідки Першої Харківської державної нотаріальної контори «По спадковій справі» № 5804/0116 від 01.11.2017 року, інформація щодо спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , відсутня .

Обґрунтовуючи позов в частині вимог про надання додаткового строку, ОСОБА_1 вказувала, що в шестимісячний термін з моменту смерті ОСОБА_2 заяву про прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори вона не подала через юридичну необізнаність, бо вважала, що фактично прийняла спадщину і може звернутися з заявою до нотаріальної контори в будь-який час, оскільки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та державний акт на право приватної власності на землю серія Р2 №771391 знаходилися у неї. Також поважною причиною несвоєчасного звернення з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса вважає відсутність у неї свідоцтва про смерть ОСОБА_2 та у зв`язку зі станом здоров`я.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 22 квітня 2019 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати, вважаючи його незаконним, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволені позовних вимог, оскільки доказом того, що ОСОБА_2 проживав разом з позивачем є дані виписки з історії хвороби у цивільній справі № 644/2966/17 на а.с. 48-50, з яких вбачається, що адресою ОСОБА_2 зазначена адреса реєстрації позивача.

Крім того, факт спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та факт ведення спільного з ним господарства підтверджується поясненнями допитаних при розгляді справи №644/2966/17 свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Також ОСОБА_1 вказує, що в матеріалах справи (а.с.44-47) містять письмові докази про здійснення ОСОБА_2 своєї адвокатської діяльності за адресом реєстрації її місця проживання.

Апелянт вказувала, що причинами пропуску строку прийняття спадщини після померлого ОСОБА_2 , крім наведених у позовній заяві, є також відсутність документів, які підтверджують родинний зв`язок з померлим і стверджує, що вказані нею причини пропуску позивачем строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини є поважними, оскільки пов`язані з об`єктивними труднощами для вчинення цих дій. Проте, суд першої інстанції вказаних обставин справи не з`ясував та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ХМР просила вказану скаргу залишити без задоволення, вважаючи рішення Орджонікідзевського районного суду м, Харкова від 22.04.2019 року законним та обґрунтованим, прийнятим у відповідності до вимог норм процесуального, матеріального права, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вважає не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу ХМР зазначає, що позивачем не надано суду доказів факту спільного сумісного проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 останні 5 років, тобто з 2012 по день смерті ОСОБА_2 Факт реєстрації та сумісного проживання потребує документального підтвердження. Позивач в судове засідання не з`явилась, доказів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї суду не надала.

Як на підставу поважності причини пропуску на звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини позивач посилалась на свою юридичну необізнаність та відсутність свідоцтва про смерть ОСОБА_2 у зв`язку зі станом здоров`я, однак на підтвердження такого тяжкого стану здоров`я доказів не надала. Крім тогою, законодавством не передбачено встановлення поважності причин пропуску на звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у зв`язку з юридичною необізнаністю, як це зазначає у своїх доводах ОСОБА_1

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Представник ХМР - Хрущ Є.І. в судовому засіданні підтримала відзив на апеляційну скаргу, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_1 не доведено обставини, які мають значення для справи і на які вона посилалася як на підставу своїх вимог.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції.

За змістом частин першої, другої статті 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Судом встановлено, а учасниками справи не оспорюється той факт, що ОСОБА_2 , який був зареєстрований по АДРЕСА_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресом: АДРЕСА_2 .

Шлюбу між спадкодавцем ОСОБА_2 і позивачкою ОСОБА_1 , як це не заперечує і апелянт, не зареєстровано.

За приписами частини другої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»,при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на показання свідків, що були допитані під час розгляду іншої цивільної справи за № 644/2966/17 за її позовом до Четвертої Харківської державної нотаріальної контори про встановлення додаткового терміну для прийняття спадщини та встановлення факту шлюбних відносин.

Однак, ці доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє, оскільки з дослідженої в судовому засіданні цивільної справи № 644/2966/17 вбачається, що у даній справі Харківська міська рада не була учасником, представник Харківської міської ради не брав участі у судовому засіданні при допиті свідків ОСОБА_4 , ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25.01.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв`язку з поданою заявою позивача про залишення позову без розгляду, а відтак судом у цивільній справі №644/2966/17 не надавалась оцінка показанням допитаних свідків. За таких обставин зазначенні показання у іншій справі не допустимими доказами у даній справі у розумінні ст.ст.78, 92, 230 ЦПК України і не можуть бути прийняті судом у якості доказів відповідно до ст. 82 ЦПК України.

Також апеляційний суд відхиляє доводи апелянта та її представника щодо неправильної оцінки судом першої інстанції письмових доказів, оскільки суд першої інстанції перевірив доводи позивача і надав їм належну правову оцінку.

В апеляційній скарзі позивача ОСОБА_1 містяться посилання на наявність в матеріалах цивільної справи № 644/2966/17 письмових доказів на підтвердження доводів про факт довготривалого проживання як однією сім`єю з ОСОБА_2 за місцем її реєстрації. Разом з тим, навіть у вказаній апелянтом справі № 644/2866/17, матеріали якої не були предметом дослідження при розгляді даної справи №644/9614/18, відсутній достатній обсяг належних та допустимих доказів про обставини, на які посилалася ОСОБА_1 .

Так, на а.с.20 цивільної справи № 644/2966/17 знаходиться непосвідчена у передбаченому законом порядку ксерокопія свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю №497, виданого ОСОБА_2 15 липня 1994 року Харківською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури, яка виготовлена машинописним способом, а після слів «який проживає м.Харків, вул. » міститься рукописний запис « АДРЕСА_2 ».

Оскільки внесення рукописного виправлення не оговорено, а ксерокопія не посвідчена, представнику позивача адвокату Распопову В.О., який в обох цих справах представляв інтереси ОСОБА_1 , в судовому засіданні апеляційного суду відповідно до положень частини 6 статті 95 ЦПК України було запропоновано надати оригінал цього документу, однак адвокат пояснив, що посвідчити ксерокопію або надати оригінал свідоцтва не може, оскільки цей документ, як і деякі інші, втрачено, його оригіналу він не бачив, непосвідчену ксерокопію свідоцтва йому надала ОСОБА_1 , а тому пояснень щодо ознак виправлення адреси надати пояснення не має можливості.

Доказів тяжкої хвороби ОСОБА_1 або інших поважних причин неподання в передбачений законом шестимісячний строк заяви нотаріусу про прийняття спадщини суду також не надано.

Доводи позивача про юридичну необізнаність та користування належним спадкодавцю автомобілем та іншими речами не свідчить про наявність передбачених законом підстав визнання цих обставин переборною перешкодою для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про недоведеність позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із висновком суду першої інстанцій та власного тлумачення скаржником характеру спірних правовідносин, хоча зі свого боку скаржник не надав жодного доказу, який би спростовував доводи та висновки суду першої інстанції.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують даного рішення, а тому, в силу ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст. 375, ст.ст. 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 22 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 листопада 2019 року

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина