Справа № 461/7110/18 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/219/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача Галицької РА ЛМР Ковалишин Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2018 року в складі судді Стрельбицького В.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Снопківське», Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про зобов`язання вчинити дії,-

встановила:

У вересні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ЛКП «Снопківське», Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про зобов`язання вчинити дії, просила зобов`язати Галицьку районну адміністрацію вжити усіх можливих заходів для здійснення капітального ремонту та зобов`язати ЛКП «Снопківське» провести капітальний ремонт покрівлі будинку АДРЕСА_1 над квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_2 . Конструкції покрівлі будинку над її квартирою є незадовільними ще з 2013 року, з цього приводу вона неодноразово зверталась до Галицької районної адміністрації і Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, оскільки згаданий будинок належить міській раді та знаходиться на обслуговуванні ЛКП «Снопківське», однак усі її звернення залишились поза увагою. Просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Снопківське», Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про зобов`язання вчинити дії залишено без задоволення.

Крім цього, в цей самий день суд постановив окрему ухвалу, оскільки прийшов переконання, що з метою уникнення аварійних ситуацій, збереження життя та здоров`я мешканців даного будинку, слід повідомити Головне управління ДСНС у Львівській області про можливі порушення законодавства щодо контролю за запобіганням аварійних ситуацій, яку скерував до Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Львівській області для вжиття заходів належного реагування, з метою недопущення порушення законодавства в сфері контролю за запобіганням аварійних ситуацій в будинку АДРЕСА_2 .

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 , з оскаржуваним рішенням не погоджується та вважає, що суд неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до невірного вирішення справи.

В апеляційній скарзі покликається на те, що будинок АДРЕСА_1 перебуває на балансі Львівської міської ради, а управителем такого будинку є ЛКП «Снопківське».

Покликаючись на ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та ЗУ «Про місцеве самоврядування» зазначає, що балансоутримувач будинку здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а до повноважень органів місцевого самоврядування належить управління об`єктами житлово-комунального господарства, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, ремонт об`єктів комунального господарства.

Крім цього, звертає увагу на положення про Галицьку адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 01.11.2016 року № 977, за яким до повноважень адміністрації належить формування титульних списків об`єктів капітального ремонту житлового фонду.

Оскільки одним із способів захисту є примусове виконання обов`язку, вважає, що відповідачі зобов`язані належним чином виконувати повноваження, покладені на них законами та Контитуцією України.

У доповненнях до апеляційної скарги представник апелянта зазначає, що передбачене територіальною громадою фінансування капітальних ремонтів багатоквартирних житлових будинків не є допомогою, а конкретно визначеним законом обов`язком органів місцевого самоврядування.

Вважає неправильним висновок суду про те, що чинне законодавство не покладає на відповідачів обов`язку по капітальному ремонту будівель, приміщення загального користування у яких належать на праві спільної сумісної власності власникам квартир.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року прийнято відмову позивача ОСОБА_1 від позовних вимог в частині зобов`язання Львівське комунальне підприємство «Снопківське» провести капітальний ремонт покрівлі будинку АДРЕСА_1 над квартирою АДРЕСА_1 , визнано нечинним рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2018 року в цій частині та закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Снопківське» про зобов`язання провести капітальний ремонт покрівлі будинку АДРЕСА_1 над квартирою АДРЕСА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий суд виходив з того, що обов`язок по належному утриманню та проведенню капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку покладений на співвласників.

Крім цього, суд зазначив, що незадовільний стан покрівлі над квартирою АДРЕСА_2 , серед іншого, виник у результаті самовільного зайняття горища та проведення реконструкції вказаної квартири позивачем, а чинне законодавство не покладає на відповідачів обов`язку по капітальному ремонту будівель, приміщення загального користування у яких належать на праві спільної сумісної власності власникам квартир.

Зважаючи на те, що позивач не виконує своїх обов`язків, передбачених ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», суд визнав вимоги безпідставними та відмовив у задоволенні позову.

Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України, судова колегія враховує таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Звертаючись з позовними вимогами, позивач зазначала, що конструкції покрівлі будинку у якому вона проживає та є співвласником квартири АДРЕСА_1 є незадовільними, з цього приводу вона неодноразово зверталася до Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради щодо включення в титульний список на 2017-2018 роки капітальний ремонт даху в будинку АДРЕСА_1 , однак такі звернення залишені поза увагою.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с. 5).

Балансоутримувачем та виконавцем житлово-комунальних послуг у будинку АДРЕСА_1 є ЛКП «Снопківське».

До складу житлового фонду, відповідно до ст. 4 ЖК УРСР, відносяться житлові будинки, а також житлові приміщення у інших будівлях.

Відповідно до ст. 24 ЖК УРСР, для експлуатації державного і громадського житлового фонду створюються житлово-експлуатаційні організації, діяльність яких здійснюється на основі господарського розрахунку. Житлово-експлуатаційні організації забезпечують схоронність житлового фонду і належне його використання, високий рівень обслуговування громадян, а також контролюють додержання громадянами правил користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території.

Державні житлово-експлуатаційні і ремонтно-будівельні служби здійснюють за договором технічне обслуговування та ремонт будинків громадського житлового фонду і будинків житлово-будівельних кооперативів. Оплата витрат, зв`язаних з обслуговуванням та ремонтом зазначених будинків, провадиться за ставками або на умовах, установлених для обслуговування та ремонту будинків державного житлового фонду (ст. 181 ЖК УРСР).

Відповідно дост. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції від 24.06.2004 року, із змінами час звернення з позовом до суду), комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Згідно із ст. 13 цього Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Перелік житлово-комунальних послуг, що надаються споживачу, залежить від рівня благоустрою відповідного будинку (споруди). Комунальні послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв на: 1) проведення ремонтних і профілактичних робіт виконавцем/виробником за графіком, погодженим з виконавчими органами місцевих рад або місцевими державними адміністраціями згідно з нормативними документами. Допустима тривалість перерв у наданні послуг, їх періодичність встановлюються Кабінетом Міністрів України на підставі стандартів, нормативів, норм, порядків та правил експлуатації, проведення випробувань теплових мереж, поточного і капітального ремонтів, реконструкції об`єктів житлового фонду; 2) міжопалювальний період для систем опалення, рішення про початок та закінчення якого приймається виконавчими органами відповідних місцевих рад або місцевими державними адміністраціями виходячи з кліматичних умов згідно з правилами та іншими нормативними документами; 3) ліквідацію наслідків аварій або дії обставин непереборної сили. Перерва у наданні комунальних послуг, яка виникла внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили, має бути ліквідована у найкоротші терміни, що визначаються нормативними документами. Якщо ліквідація наслідків аварії або дії обставин непереборної сили потребує більше однієї доби, виконавець/виробник спільно з органами місцевого самоврядування здійснює заходи щодо зменшення її негативного впливу на споживачів.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний: 1) забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; 2) здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень; 3) підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором; 4) надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо; 5) своєчасно проводити підготовку жилого будинку і його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; 6) розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; 7) утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством; 8) сплачувати споживачу компенсацію за перевищення встановлених термінів проведення аварійно-відновлювальних робіт у розмірі, визначеному договором або законодавством; 9) вести облік вимог (претензій) споживачів у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їх споживчих властивостей та перевищенням термінів проведення аварійно-відновлювальних робіт; 10) своєчасно за власний рахунок проводити роботи з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.1.5 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства №76 від 17 травня 2005 року, контроль за технічним станом здійснюється шляхом впровадження системи технічного огляду жилих будинків, яка включає в себе проведення планових та позапланових оглядів. Профілактичне обслуговування будинків є складовою технічного обслуговування і полягає в усуненні дрібних несправностей елементів будинків з метою забезпечення їх безперебійної роботи, а також попередження порушень санітарно-гігієнічних вимог до приміщень будинків, налагодження та регулювання окремих видів технічних пристроїв.

У пункті 12 Правил зазначено, що балансоутримувач житлового будинку несе відповідальність перед власниками квартир в разі ненадання послуг або неякісного надання послуг, що призвело до нанесення збитків.

З матеріалів справи встановлено, що розпорядженням голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №72 від 22.02.2013 року зобов`язано ОСОБА_1 за власні коштти привести квартиру АДРЕСА_1 фасад АДРЕСА_3 горище АДРЕСА_1 до попереднього стану: відновити віконні прорізи та простінки, демонтувати цегляну колону, відновити існуючі та демонтувати влаштовані перегородки та дверні прорізи, відновити сантехнічні та газові прилади (а.с. 55).

В свою чергу, з рішення Галицького районного суду м. Львова від 15.01.2015 року по справі № 461/5242/13-ц встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 самовільно здійснили реконструкцію приміщення спільного користування співвласників будинку частини горища шляхом його приєднання до квартири АДРЕСА_1 , де було знесено дві цегляні стінки, вибито отвір в стіні на покрівлі будинку і демонтовано металеві жолоби в покрівлі зі сторони подвір`я, що призвело до порушення прав власників сусідніх квартир. Цим же рішення зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звільнити приміщення горища будинку по АДРЕСА_1 та привести квартиру та горище будинку до попереднього стану.

Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили, відтак обставини встановлені у цьому рішенні мають преюдиційний характер для розгляду даної справи та в силу вимог ст. 82 ЦПК України не доказуються при розгляді даної справи.

Поряд з цим, належних доказів, які б підтверджували виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 15.01.2015 року позивач не надала, не встановлено таких і судами першої та апеляційної інстанцій.

Підставою звернення по справі № 461/5242/13-ц позивачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Галицької районної адміністрації Львівської міської ради в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звільнення приміщення горища будинку по АДРЕСА_1 та приведення квартири та горища будинку до попереднього стану було те, що самочинні ремонтні роботи відповідачів призвели до тріщин у квартирі позивачів.

23.05.2013 року ЛКП «Снопківське» звернулось до директора ЛФ «НДІ Проектреконструкція» з проханням виконати за рахунок позивача у даній справі обстеження та надати технічні висновки про технічний стан конструкцій покрівлі над квартирою АДРЕСА_2 (а.с. 6).

Згідно із Звітом про технічне обстеження рекомендовано вжити заходів для ліквідації незадовільного стану елементів системи крокв над квартирою АДРЕСА_2 (а.с. 7-13).

На звернення ОСОБА_1 від 08.05.2013 року Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради від 28.05.2013 року повідомлено про те, що працівниками ЛКП «Снопківське» виконано роботи по нарощенню каналізаційної витяжки над квартирою АДРЕСА_2 , а також вибито отвір в парапетній стіні для влаштування слухового вікна (а.с. 19).

Крім цього, у відповідь на звернення ОСОБА_1 щодо незадовільного стану даху над її квартирою, позивача повідомлено про те, що при неодноразовому комісійному виході для проведення обстеження покрівлі її будинку доступу нею не надано, при цьому обстеження можливо провести лише з її квартири (а.с. 24).

В свою чергу, 01 липня 2015 року набрав чинності ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VIII, який є спеціальним законом, що визначає основні правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління.

За положеннями пункту 6 частини 1 статті 1 вищевказаного Закону, спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку (ч.ч.1, 2 ст. 5 Закону від 14 травня 2015 року № 417-VIII).

Відповідно до частини 2 ст. 6 вищевказаного Закону, реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників.

Враховуючи наведене, беззаперечним є те, що позивач ОСОБА_1 зобов`язана забезпечувати додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин.

Відповідно до частини 1 ст. 9 вищезазначеного Закону, управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

До повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку, встановлення, зміну та скасування обмежень щодо користування ним (п. 1 ч. 2 ст. 10 Закону).

Згідно зі ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до приписів статей 368, 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою усіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений такою особою без повноважень або з перевищенням повноважень, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника.

Таким чином, передача будь-якого допоміжного приміщення чи конструктивних елементів таких будинків (фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття, конструктивні елементи покрівлі вбудовано-прибудованих нежитлових приміщень, сходові марші і т. ін.) у володіння і користування одного або декількох співвласників чи їх самовільна реконструкція, зачіпає інтереси інших мешканців будинку, оскільки призведе в подальшому до обмеження прав у користуванні інших співвласників.

Про аналогічне зазначено і Конституційним Судом України у рішенні від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 де надано правові висновки щодо об`єктів права спільної сумісної власності співвласників багатоквартирного будинку, зокрема, як щодо допоміжних приміщень, так і конструктивних елементів таких багатоквартирних будинків (фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття, сходові марші і т. ін.).

Зокрема, Суд зазначив, що допоміжні приміщення, відповідно до пункту 2 статті 10 Закону стають об`єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Власникам квартир немає необхідності створювати з цією метою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.

Пунктом п.п. 4.43 Положення про Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради передбачено, що до повноважень районної адміністрації належить формування титульних списків об`єктів капітального ремонту житлового фонду для департаменту житлового господарства та інфраструктури міської ради і здійснення контролю та нагляду за його проведенням.

При цьому, згідно із п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», який є спеціальним та регулює відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління, співвласники зобов`язані: 1) забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; 2) забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; 3) використовувати спільне майно багатоквартирного будинку за призначенням.

Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що обов`язок по належному утриманню та проведенню капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку покладений на співвласників.

Крім цього, неспростованим зі сторони позивача залишилося те, що незадовільний стан покрівлі над квартирою АДРЕСА_2 серед іншого виник в результаті самовільного зайняття горища та проведення реконструкції вказаної квартири власне позивачем.

Між тим, чинне законодавство не покладає на відповідачів обов`язку по капітальному ремонту будівель, приміщення загального користування у яких належать на праві спільної сумісної власності власникам квартир.

Позивачем не доведено, а матеріали справи не містять даних, які б свідчили про порушення відповідачами прав споживача комунальних послуг ОСОБА_1 , а також, що є підстави для задоволення вказаного нею способу захисту, порушених на її думку, прав.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив всі обставини у справі, дав їм належну оцінку та ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2018 року, з врахуванням ухвали Львівського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року про визнання нечинним рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Снопківське» про зобов`язання провести капітальний ремонт покрівлі будинку АДРЕСА_1 над квартирою АДРЕСА_1 та закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Снопківське» про зобов`язання провести капітальний ремонт покрівлі будинку АДРЕСА_1 квартирою АДРЕСА_1 , залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 23 жовтня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк