Постанова

Іменем України

20 червня 2019 року

м. Київ

справа № 757/29891/16-ц

провадження № 61-19833св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого (судді-доповідача) - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 лайовича на рішення Печерського районного суду міста Києва, у складі судді Цокол Л. І., від 17 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Заришняк Г. М., Андрієнко А. М., Мараєвої Н. Є., від 07 червня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення винагороди за надані послуги адвоката.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, 15 березня 2012 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги. Позивач в якості адвоката здійснював захист відповідача ОСОБА_2 , як підозрюваного, а пізніше як обвинуваченого та підсудного на стадії досудового слідства в Печерському РУ ГУ МВС України у м. Києві, Печерському районному суді міста Києва і в Апеляційному суді міста Києва по кримінальній справі № 06-14911, яка була порушена відносно ОСОБА_2 за частиною першою статті 309 КК України. Оплата послуг адвоката за домовленістю між сторонами визначалась окремо, зокрема 14 грудня 2012 року відповідачем ОСОБА_2 була складена розписка про те, що за весь період участі адвоката під час розгляду кримінальної справи останній винний ОСОБА_1 47 тис. грн. Проте, вказані кошти відповідачем сплачені не були, а тому позивач просив стягнути їх примусово відповідно до положень статті 903 ЦК України із застосуванням статті 625 ЦК України за затримку виконання грошового зобов`язання. При цьому позивач просив поновити йому пропущений строк позовної давності, вказуючи на стан здоров`я, встановлену йому групу інвалідності, а також його неодноразові звернення до суду та правоохоронних органів із вимогами про відновлення його порушеного права.

Із урахуванням зазначеного, доповнень до позовної заяви, позивач просив позов задовольнити, стягнути з відповідача на свою користь несплачені за договором кошти та відсотки за затримку виконання грошових обов`язків у розмірі 735 080, 00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що обставини, на які посилався позивач в обґрунтування своїх вимог, не знайшли свого підтвердження. Складена ОСОБА_2 розписка не є угодою між адвокатом та клієнтом щодо порядку обчислення гонорару або визначення оплати наданих адвокатом послуг, оскільки остання не містить переліку робіт та їх вартості, як і не містить посилання на те, що вказані кошти ОСОБА_2 повинен сплатити за виконану адвокатом Скориком В. М. роботу.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2017 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що при вирішені спору судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, зібраним по справі доказам надано належну оцінку та зроблено правильний висновок про недоведеність позовних вимог, у зв`язку із чим правильно відмовлено у задоволенні позову у зв`язку із недоведеністю позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У червні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2017 року і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що 15 березня 2012 року між сторонами було укладено договір-доручення про надання правової допомоги № 5. Позивачем, як адвокатом, було надано відповідачу правову допомогу. За надані позивачем послуги відповідач у повному обсязі не провів розрахунок, у добровільному порядку склав розписку, у якій зобов`язався до кінця грудня 2012 року сплати заборгованість у розмірі 47 тис. грн, однак кошти так і не повернув. При вирішенні спору судами попередніх інстанцій неповно з`ясовано обставини справи, не застосовано норми матеріального права, які підлягають до застосування, та передчасно та невмотивовано відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2017 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення винагороди за надані послуги адвоката призначено до судового розгляду.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 757/29891/16 розподілено судді-доповідачеві.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

15 березня 2012 року між сторонами було укладено договір-доручення про надання юридичної допомоги № 5, згідно з яким ОСОБА_2 , як замовник, та адвокат Скорик В. М., як виконавець, дійшли згоди про те, що відповідач доручає позивачу надання правової допомоги у кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_2 за частиною другою статті 307, частиною другою статті 309 КК України на досудовому слідстві, в органах прокуратури та під час розгляду кримінальної справи в суді (а. с. 22).

Пунктом 4 вказаного договору сторони погодили, що замовник здійснює оплату за цим договором-дорученням готівкою особисто виконавцю згідно домовленості.

14 грудня 2012 року ОСОБА_2 складено розписку про те, що останній отримав у борг від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 47 тис. грн та зобов`язується повернути їх до 25 грудня 2012 року без процентів, а у разі прострочення зобов`язався сплатити один процент за кожний день прострочення (а. с. 19).

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 903 ЦК Українивизначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу у розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 26 вказаного Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, який укладається в письмовій формі.

Згідно статті 12 Закону України «Про адвокатуру» (редакція якого діяла на момент укладення сторонами договору-доручення) оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об`єднанням чи адвокатом.

Якщо договір розривається достроково, оплата праці адвоката провадиться за фактично виконану роботу. У разі неналежного виконання доручення на вимогу громадянина або юридичної особи, які уклали договір з адвокатом чи з адвокатським об`єднанням, внесена плата повертається їм повністю або частково, а при виникненні спору - за рішенням суду.

Виходячи зі змісту положень частин третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар, порядок обчислення і сплати якого встановлюється договором. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням.

У відповідності до частини першої статті 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав, заявлених позивачем, у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Вирішуючи спір судами надано належну оцінку змісту договору про надання юридичної допомоги від 15 березня 2012 року і змісту розписки, складеної відповідачем 14 грудня 2012 року, згідно якої останній взяв у борг у позивача грошові кошти у розмірі 47 тис. грн, та зроблено правильний висновок про те, що вказана розписка не є належним доказом досягнення між адвокатом та клієнтом угоди в частині порядку обчислення і сплати гонорару за надання правової допомоги у кримінальній справі, оскільки вона не містить переліку наданих послуг та їх вартості, не містить посилання на те, що вказані кошти ОСОБА_2 повинен сплатити саме за надані ОСОБА_1 , як адвокатом, послуги, а підтверджує існування між сторонами зобов`язань, які виникають з договору позики.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 лайовича залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович