Справа № 463/5514/18 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/2162/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 14 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 14 березня 2019 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3000 гривень витрат, понесених нею на професійну правничу допомогу.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_3 Вважає її незаконною, оскільки, на його думку, суд не мав права її постановляти в той час як ним була подана апеляційна скарга на ухвалу від 28 лютого 2019 року і суд мав обов`язок скерувати матеріали справи з апеляційною скаргою на розгляд до суду апеляційної інстанції. Також звертає увагу на відсутність доказів з сторони відповідача понесення нею витрат у справі №463/5514/18. Суд прийшов до помилкового висновку, що відповідачу надавалася правова допомога саме в даній цивільній справі. Просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається за матеріалів справи ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу від 30 квітня 2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у зв`язку із його фіктивністю.

Ухвалою суду від 28 лютого 2019 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу залишено без розгляду.

04 березня 2019 року представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_5 подав заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Доводи скаржника стосовно того, що розгляд його апеляційної скарги на ухвалу Личаківського районного суду від 28 лютого 2019 року міг вплинути на результат розгляду заяви про стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу не спростовують висновків суду першої іннстанції, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Львівського апеляційного суду від 06 травня 2019 року апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2019 року в частині вирішення питання стягнення судових витрат, постановлену в складі головуючого судді Стрепка Н.Л. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу повернуто апелянту.

Крім цього, у згідно положень ч. 6 ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою -п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

Доводи ОСОБА_3 стосовно того, що відповідачем не надано жодного доказу понесення відповідачем витрат саме у справі № 463/5514/18, оскільки опис виконаних робіт, поданий представником позивача не містить посилань ні на номер справи, ні на сторін у справі не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається з детального опису виконуваних робіт від 28 лютого 2019 року в ньому чітко зазначено, що роботи виконані в рамках представництва інтересів ОСОБА_1 у справі №463/5514/18(а.с 106).

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення заяви представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_5 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 14 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.