РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року Василівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Носика М.А.

секретар судового засідання Кудінова В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Кочевої Інни Вікторівни, до Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області, про визнання права власності в порядку спадкування та встановлення факту належності правовстановлюючого документа, суд,

ВСТАНОВИВ:

До Василівського районного суду звернувся ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Кочевої І.В., із позовом доСтепногірської селищної ради Василівського району Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування та встановлення факту належності правовстановлюючого документа. В позовній заяві позивач, в особі представника, вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Степногірськ Василівського району Запорізької області померла ОСОБА_2 . Після її смерті лишилося спадкове майно у вигляді земельних ділянок та житлового будинку. Так, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_10 , виданого 16 жовтня 2006 року ОСОБА_2 на підставі розпорядження голови Василівської РДА від 02 лютого 2005 року №56 належала на праві власності земельна ділянка площею 0,87 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області. На підставі Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_2 , виданого 05 жовтня 2001 року, ОСОБА_2 на підставі рішення Степногірської селищної ради від 29 травня 2001 року №196 належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 7,28 га на території Степногірської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Крім того, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_3 , виданого 07 липня 1994 року ОСОБА_3 ( в акті - ОСОБА_4 , яка проживала в АДРЕСА_1 на підставі рішення Степногірської селищної ради №253 від 24 червня 1994 року належала земельна ділянка площею 0,271 га для обслуговування жилого будинку та господарчих будівель. У вказаному Державному акті було невірно вказано ім`я власниці: « ОСОБА_5 », замість вірного « ОСОБА_6 ». ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 з 22 квітня 1977 року по день смерті. Державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_3 був складений без зазначення кадастрового номеру земельної ділянки. На теперішній час при успадкуванні земельної ділянки без кадастрового номера, відповідно до ст.132 ЗК України, вимагаються відомості про кадастровий номер земельної ділянки. У зв`язку з чим, у разі здійснення спадкування земельна ділянка повинна пройти державну реєстрацію (присвоєння кадастрового номера). На підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки. На теперішній час за зверненням спадкоємця ОСОБА_1 здійснена державна реєстрація земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 загальною площею, яка була вказана у правовстановлюючому документі. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за заповітом. Таким чином, оскільки написання імені спадкодавця в Державному акті про право приватної власності на землю НОМЕР_3 « ОСОБА_5 », не відповідало запису імені у паспорті « ОСОБА_6 », на підставі якого було видано свідоцтво про смерть, позивач вимушений звертатися до суду з вимогою про встановлення факту належності вказаного Державного акту спадкодавцю. 18 вересня 2015 року позивачем отримано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 на спадкове майно - житловий будинок АДРЕСА_1 , розташований на приватизованій земельній ділянці. Отримати свідоцтво про право на спадщину на тепер уже дві відокремлені, вказані вище земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , позивач не може, оскільки у правовстановлюючому документі невірно зазначено ім`я спадкодавця, що було причиною відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом.

Враховуючи вищевикладене, позивач, в особі представника, просить суд встановити факт належності Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_3 , виданого 07 липня 1994 року на ім`я ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на земельні ділянки: з кадастровим номером НОМЕР_4 за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1500 га; з кадастровим номером НОМЕР_5 за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - 01.03 для ведення особистого селянського господарства площею 0,1210 га.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 26 березня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 07 травня 2019 року закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився.

Представник позивача ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву із клопотанням розглянути справу за її відсутності та за відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову не заперечує.

Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав:

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 87 років в смт. Степногірськ Василівського району Запорізької області померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_6 .

Після її смерті лишилося спадкове майно у вигляді земельних ділянок та житлового будинку.

Так, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_10 , виданого 16 жовтня 2006 року ОСОБА_2 на підставі розпорядження голови Василівської РДА від 02 лютого 2005 року №56 належала на праві власності земельна ділянка площею 0,87 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Сепногірської селищної ради Василівського району Запорізької області. Копія вказаного Державного акту надається суду, оригінал знаходиться у позивача.

На підставі Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_2 , виданого 05 жовтня 2001 року, ОСОБА_2 на підставі рішення Степногірської селищної ради від 29 травня 2001 року №196 належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 7,28 га на території Степногірської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Крім того, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_3 , виданого 07 липня 1994 року. ОСОБА_3 (в акті - ОСОБА_4 , яка проживала в АДРЕСА_1 на підставі рішення Степногірської селищної ради №253 від 24 червня 1994 року належала земельна ділянка площею 0,271 га для обслуговування жилого будинку та господарчих будівель. У вказаному Державному акті було невірно вказано ім`я власниці: « ОСОБА_5 », замість вірного « ОСОБА_6 ».

На підтвердження того, що при виготовленні вказаного Державного акту було допущено помилку в частині написання імені, суду надано копію довідки Степногірської селищної ради від 04 червня 2018 року, відповідно до якої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 з 22 квітня 1977 року по день смерті. Така ж адреса вказана у Державному акті НОМЕР_3 .

Крім того, відповідно до рішення виконкому Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області від 24 червня 1994 року №253 та додатку до нього, на яке є посилання у вказаному Держакті НОМЕР_11 , та в якому йдеться про передачу у власність земельних ділянок громадянам, в тому числі, відповідно до списку в Додатку № 1, складеному російською мовою, вказана під номером АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 , приусадебный участок 0,271».

Державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_12 був складений за формою відповідно до постанови Верховної ради України «Про форми державних акті на право власності на землю і право постійного користування землею» від 13 березня 1992 року №2201-XII (втратила чинність на підставі ЗУ №1377-ІУ від 01.12.2003 року) без зазначення кадастрового номеру земельної ділянки.

В подальшому у зв`язку з змінами положень земельного законодавства щодо цільового призначення земельних ділянок та форм правовстановлюючих документів на них, пунктом 10 статті 28-Г розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07 липня 2001 року, було визначено, що документи, якими було посвідчено право власності, видані до набуття чинності цим Законом, є дійсними.

Також згідно із пунктом 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників.

При успадкуванні земельної ділянки без кадастрового номера, відповідно до ст.132 ЗК України, вимагаються відомості про кадастровий номер земельної ділянки. У зв`язку з чим, у разі здійснення спадкування земельна ділянка повинна пройти державну реєстрацію (присвоєння кадастрового номера).

На теперішній час за зверненням спадкоємця ОСОБА_1 здійснена державна реєстрація земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 загальною площею, яка була вказана у правовстановлюючому документі, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_12 - 0,271 га, отримано витяги з Державного земельного кадастру з розмежуванням цільового призначення: земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_4 за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1500 га; земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_5 за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - 01.03 для ведення особистого селянського господарства плоіцею 0,1210 га. Сумарно площа цих двох земельних ділянок (0,1500+0,1210) становить 0,271 га, така ж площа вказана у Державному акті на право приватної власності на землю НОМЕР_3 .

Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за заповітом.

Відповідно до постанови нотаріуса Василівської державної нотаріальної контори від 03 жовтня 2018 року, після смерті ОСОБА_7 заведено спадкову справу №65 за 2015 року на підставі заяви спадкоємця за заповітом ОСОБА_1 , якому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, належну спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватно власності землю НОМЕР_3 , де вказано ім`я « ОСОБА_5 » замість вірного, зазначеного у свідоцтві про смерть: « ОСОБА_6 ». У вказаній спадковій справі є документи на підтвердження права спадкування позивачем - заповіт.

Відповідно до ч.1, п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

18 вересня 2015 року позивачем отримано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 на спадкове майно - житловий будинок АДРЕСА_1 , розташований на приватизованій земельній ділянці.

Отримати свідоцтво про право на спадщину на тепер уже дві відокремлені, вказані вище земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , позивач не може, оскільки у правовстановлюючому документі невірно зазначено ім`я спадкодавця, що було причиною відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним встановити факт належності Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_3 , виданого 07 липня 1994 року на ім`я ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.ст.1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, та на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шести місяців з дати відкриття спадщини подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст.1218 Цивільного кодексу Україна до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття.

Спадкування після смерті ОСОБА_7 здійснюється позивачем за заповітом.

Позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом всього майна, яке лишилося після смерті спадкодавця. Заповіт знаходиться у спадковій справі №65 за 2015 рік Василівської державної нотаріальної контори.

Відповідно до положень ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.24 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року судам при розгляді справ про спадкування слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна ринкова вартість земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_8 0244 за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1500 га становить 25550 грн., земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_5 за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - 01.03 для ведення особистого селянського господарства площею 0,1210 га становить 20620 грн.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. При цьому, одним із способів захисту цивільного права є визнання права власності.

Таким чином, враховуючи, що вказані земельні ділянки, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , належали померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання за ним права власності на вказані земельні ділянки у порядку спадкування за заповітом обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись статтями ст.ст. 263-265 ЦПК України (в редакції 2017 року), суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Кочевої Інни Вікторівни, - задовольнити:

Встановити факт належності Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_3 , виданого 07 липня 1994 року на ім`я ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; АДРЕСА_3 ; ІПН НОМЕР_9 ) право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на земельні ділянки: з кадастровим номером НОМЕР_4 за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1500 га; з кадастровим номером НОМЕР_5 за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - 01.03 для ведення особистого селянського господарства площею 0,1210 га.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.А. Носик