Номер провадження: 22-ц/813/893/19
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т.С.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/18342/16-ц

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_4, яка діє у своїх інтересах та як законний представник в інтересах ОСОБА_5,

- відповідач ОСОБА_6,

- треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору 1) Одеська міська рада, 2) ОСОБА_7, 3) ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, яка діє у своїх інтересах та як законний представник в інтересах ОСОБА_5, до ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Одеська міська рада, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про виселення, заапеляційною скаргою адвоката Попроцького Дмитра Михайловича представника ОСОБА_6 на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Кравчук Т.С. о 15 годині 43 хвилині 01 листопада 2017 року, повне рішення виготовлено 01 листопада 2017 року,

встановив:

У вересні 2016 р. ОСОБА_6 звернулась до суду з вищезазначеним уточненим у жовтні 2017 року позовом, в якому остаточно просить: 1) встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_6 та ОСОБА_10 з липня 2006 р. до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3; 2) визнати ОСОБА_6 спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_10.; 3) змінити черговість спадкування, надавши ОСОБА_6 право на спадкування після смерті ОСОБА_10. у першу чергу за законом.

ОСОБА_6 обґрунтовує свої вимоги тим, що вона з липня 2006 р. проживала з ОСОБА_10 однією сімєю. ОСОБА_10 знаходилася у безпорадному стані. Вона доглядала останню, готувала їжу, купувала ліки, сплачувала комунальні платежі за квартиру. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 померла (Т. 1, а. с. 7 10, 215).

У липні 2017 року ОСОБА_4, яка діє від свого імені та як законний представник ОСОБА_5, не визнавши первісний позов ОСОБА_6 звернулася до суду з зустрічним позовом, в якому просить суд виселити ОСОБА_6, яка зареєстрована за адресою - АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

ОСОБА_4 обґрунтовує свої вимоги тим, 16.11.2007 р. між нею та ОСОБА_12 зареєстровано шлюб. У вказаному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1. народилась дитина ОСОБА_13.

ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_12 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 21.07.2016 р.. Смерть ОСОБА_12 у встановленому законом порядку зареєстрована Одеським міським відділом РАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

АДРЕСА_1 є частиною спадкового майна, що залишилося після смерті ОСОБА_12, щодо якого було подано заяви про вступ у спадщину спадкоємцями першої черги - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 шляхом подачі відповідної письмової заяви до приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Алексєєвої О.В. (лист приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Алексєєвої О.В. від 24.01.2017 р. № 21/02-14).

Право володіння та користування квартирою порушуються ОСОБА_6, яка без реєстрації проживала у Будинку за безстроковим договором найму, який був укладений між нею та спадкодавцем.

ОСОБА_4 вказує на створення відповідачкою перешкод у володінні та користуванні Будинком спадкоємцям першої черги, якими у встановлені законом строки були подані заяви про вступ у спадщину. Це підтверджуються Висновком старшого дільничного офіцера поліції Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, майора поліції Тончева С.В., а саме матеріалами ЄО №4383 від 02.03.2017 р., ЄО № 4698 від 06.03.2017 р., ЄО № 4699 від 06.03.2017 р. (Т. 1, а. с. 173 - 174 зворотна сторона).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24.10.2017 р. (Т. 1, а. с. 229) задоволено заяву ОСОБА_6 від 23.10.2017 р. (Т. 1, а. с. 226) про залишення її первісного позову без розгляду.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 ОСОБА_7, ОСОБА_8, законним представником якої є ОСОБА_16, третя особа Одеська міська рада, про встанволення факту проживання однією сімєю, визнання спадкоємцем четвертої черги за законом, зміну черговості спадкування залишено без розгляду.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.11.2017 р. позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено в повному обсязі.

Виселено ОСОБА_6, яка зареєстрована: АДРЕСА_2, з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка, яка є законним представником ОСОБА_5, та інші спадкоємці на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_12, є спадкоємцями першої черги, спадщину прийняли і мають право на користування і володіння спадковим майном, а також на охорону своєї спадщини, збереження її цілісності. Проте, на даний час позивачка позбавлена такої можливості через перешкоди, що чиняться ОСОБА_6, яка без законних на те підстав проживає у спірному будинку (Т. 1, а. с. 235 - 238).

ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 в задоволені її позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції не було досліджено обсяг спадкового майна після смерті спадкодавця, а саме - не витребувана спадкова справа від нотаріуса для зясування вищенаведеного питання та питання кількості спадкоємців та їх черговості. Проігноровано факт слухання іншої цивільної справи №520/448/17 Київським районним судом м. Одеси де встановлюється обєм спадкового майна та кількість спадкоємців першої черги. Судом першої інстанції належним чином не встановлено, яким способом позивач може захистити своє порушено право. Судом першої інстанції не встановлено моменту виникнення права власності у позивача, обєм спадкового майна, частку позивача у спадковому майні.

Представник ОСОБА_6 Попроцький Д.М. у судовому засіданні просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 за вказаних в апеляційній скарзі доводах.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що апелянт не надала доказів на підтвердження факту законного перебування у будинку. Має реєстрацію в іншому населеному пункті. Спадкодавець ОСОБА_12 перебував у законному зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7.

Представник ОСОБА_4 ОСОБА_17 у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник ОСОБА_7 ОСОБА_18 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги. Просила рішення суду першої інстанції залишити без змін з викладених у відзиві на апеляційну скаргу підстав.

Представник ОСОБА_8 ОСОБА_19 у судовому засіданні також заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не зявилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили.

Частиною 2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів сторін у вирішені спору, освідомленість учасників справи про її розгляд, думку осіб, які прийняли участь у судовому засіданні про можливість розгляду справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про задоволення позову ОСОБА_4. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 29, 395, 396, 398, 1218, 1268 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 82, 263, 264 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Між сторонами виникли правовідносини щодо користування спадковим майном.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Крім того, відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обв'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків можуть бути як правочини (пункт 1), так і інші юридичні факти (пункт 4).

У разі порушення (невизнання, оспорювання) субєктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через субєктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобовязань).

Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем.

Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно, до яких належить право володіння.

За правилами ст. 398 ЦК України, право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною пятою статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України.

В спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Прийнявши в установленому законом порядку спадщину, позивач з часу її відкриття набуває право володіння та користування нею і, відповідно, право на захист цих прав (позиція Верховного суду відповідно до постанови Верховного суду від 23.01.2019 р., справа №761/43601/16-ц).

З урахуванням вищевказаного, апеляційний суд вважає хибним посилання апелянта на те, що позивачка не має права вимоги щодо виселення відповідачки з приміщення або частини приміщення, яке позивачці на праві власності не належить.

Колегія суддів вважає безпідставним обґрунтування апеляційної скарги тим, що Київським районним судом м. Одеси, по справі №520/448/17 можуть бути задоволені позовні вимоги ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання спадкоємцем четвертої черги. Наведений довод апеляційної скарги є припущенням. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обраний позивачем спосіб захисту свого права на володіння та користування спірним будинком шляхом виселення з будинку особи, яка не визнає та порушує законні права позивача, суд вважає законним обґрунтованим та справедливим способом захисту порушених прав.

Отже, суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про виселення. Оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права. Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.

Виходячи з вищевказаного, апеляційна скарга адвоката Попроцького Д.М. представника ОСОБА_6 є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_6, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останньої у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Попроцького Дмитра Михайловича представника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 01 липня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе