Справа № 638/1240/19
Провадження № 2/638/2511/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.

за участю секретаря Тягуновій Р.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області, третя особа ОСОБА_2 поліцейський СРПП Харківського ВП ГУ НП в Харківській області про відшкодування моральної шкоди завданої, посадовою особою при виконанні службових обов`язків,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2019 року позивач ОСОБА_1 , звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовною заявою до Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області, третя особа ОСОБА_2 поліцейський СРПП Харківського ВП ГУ НП в Харківській області про відшкодування моральної шкоди завданої, посадовою особою при виконанні службових обов`язків.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 04.11.2018 за телефоном «102» він звернувся з заявою щодо вчинення відносно нього працівником поліції ОСОБА_3 ,, які визначені КУпАП як самоправство та просив скласти протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 , Телятникова за ст. 186 КУпАП. Його звернення зареєстровано в ЖЄО за № 1244, в зв`язку з чим до нього направлено наряд поліції, у складі якого був ОСОБА_2 . Позивач також зазначає, що на його пропозицію скласти протокол про адміністративне правопорушення та надати йому пам`ятку потерпілого ОСОБА_2 , категорично відмовився та запропонував йому написати заяву щодо дій ОСОБА_3 , на підставі ЗУ «Про звернення громадян», однак після того як він відмовився, поліцейський ОСОБА_2 вийняв з карману смартфон та став знімати на камеру його пояснення. Позивач повідомив поліцейському ОСОБА_2 , про те, що він не дає згоду на його відеозйомку, однак останній продовжив знімати його на камеру телефону. В подальшому, з інформації наданої на запит позивача, він дізнався, що поліцейський Білоус С.М., відеозйомку вів на особистий гаджет з метою фіксації відмови позивача виконати вимоги поліцейського.

Тому, оскільки на думку позивача, вказані дії посадової особи завдали йому моральної шкоди , оскільки він не надав згоди на відеозйомку, він звернувся до суду з дійсним позовом.

В судове засіданні позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав суду заяву з проханням слухати справу за його відсутністю. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області Мельниченко В.С., в судове засіданні не з`явився, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що положенням про Державну казначейську службу України, яке затверджено постановою КМ України від 15.04.2015 № 215 , для Казначейства України передбачені певні повноваження та завдання, які жодним чином не встановлюють представляти Державу України в судах, такі повноваження має Міністерство юстиції України. Також представник відповідача в своєму відзиві зазначив, що відповідальність за завдану шкоду у відповідності з наведеними положеннями законодавства може наставати лише за наявності підстав. До яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Крім того представник відповідача зазначив, що Головне управління Казначейства не порушувало інтересів та охоронюваних законом прав позивача, а тому не повинно нести відповідальність за дії працівників органів поліції. Щодо витрат, які позивач оцінює в 1000 грн.. представник відповідача зазначає, що такі витрати позивача не підтвердженні та повинні відшкодовуватись за рахунок відповідача, та взагалі відповідач зазначає про те, що матеріали справи не містять доказів оскарження позивачем неправомірних дій органу поліції та встановленої протиправної поведінки в діях службової особи органу поліції. Також відсутні докази моральних страждань . на які посилається позивач. Відсутність хоча б одного із елементів цивільного правопорушення позбавляє права позивача на відшкодування шкоди.

Третя особа поліцейський СРПП ВП ГУНП в Харківській області Білоус С.М., в судове засідання не з`явився, причину не явки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані , на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04.11.2018 за телефоном «102» позивач ОСОБА_1 , звернувся з заявою щодо вчинення відносно нього працівником поліції ОСОБА_3 , дій, які визначені КУпАП як самоправство та просив скласти відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ст. 186 КУпАП. Його звернення зареєстровано в ЖЄО за № 12444.

В зв`язку з вказаним зверненням до позивача було направлено наряд поліції, у складі якого був ОСОБА_2 , та який під час виконання службових обов`язків здійснював відеозйомку на особистий телефон з метою фіксації відмови позивача ОСОБА_1 , написати заяву та пояснення, в той час, як останній заперечував проти такої зйомки.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи .

Позивач ОСОБА_1 , підставою для відшкодування шкоди зазначив, порушення його права особою, яка повинна його захищати.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Відповідно до частини першої та другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю. Відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди`судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди, необхідно з`ясовувати, коли виникли правовідносини сторін, коли заподіяна моральна шкода.

Отже, для покладення обов`язку компенсації шкоди, необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності.

Статтею 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених Законом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою, на яку посилається позивач, а також не доведено всіх елементів цивільно-правової відповідальності, не визначено характер та обсяг моральної шкоди та не міститься доказів оскарження позивачем неправомірних дій органу поліції та встановлення протиправної поведінки в діях службової особи органу поліції.

Сам факт, що позивачу було надано інформацію, якою підтверджується факт проведення відеозйомки на особистий телефон працівника поліції, не свідчить про протиправність дій поліцейського та завдання моральної шкоди позивачу.

Таким чином, судом не встановлено дій з боку поліцейського, які давали б правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , про відшкодування йому моральної шкоди на підставі статей 1173, 1174, 1176 ЦК України, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 16.04.2019 (справа № 711/2098/17), а також в постанові від 30.01.2019 (№ 199/1478/17), які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 141, ч. 6 ст. 259, ч. 3 ст. 263, 265, 268, 273 ЦПК України, 1173, 1174, 1176 ЦК України ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області, третя особа ОСОБА_2 поліцейський СРПП Харківського ВП ГУ НП в Харківській області про відшкодування моральної шкоди завданої, посадовою особою при виконанні службових обов`язків - відмовити.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25.06.2019.

Суддя: І.В.Семіряд