Постанова

Іменем України

24 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 712/8542/16-ц

провадження № 61-33601св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

представник відповідача - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 27 березня 2017 року у складі колегії суддів: Вініченка Б. Б., Храпка В. Д., Новікова О. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) про стягнення пені.

Позовна заява мотивована тим, що 12 вересня 2014 року між ним та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу товару, за умовами якого останній зобов`язався передати йому товар, а саме: вікна із термодеревини натурального дубу у кількості 28 одиниць, загальною площею 78,2 кв. м та полову дошку із термодеревини натурального дубу, площею 45 кв. м., а також здійснити монтаж вказаного товару, що входить у його вартість. Сторонами погоджено, що передача і монтаж товару за цим договором здійснюється у строк до 31 березня 2015 року.

На виконання умов договору він у період з 12 вересня 2014 року до 03 листопада 2014 року сплатив продавцю кошти у загальному розмірі 425 000,00 грн, що підтверджується відповідними касовими квитанціями до прибуткових касових ордерів.

В обумовлений строк продавець свої зобов`язання з продажу і монтажу товару не виконав.

З метою досудового врегулювання спору він 12 лютого 2016 року направив ФОП ОСОБА_2 письмову вимогу про виконання зобов`язання, на яку отримав відповідь, в якій було зазначено, що продавець претензій з приводу оплати товару не має та зобов`язався виконати умови договору у строк до 29 лютого 2016 року.

Однак станом на 24 березня 2016 року умови договору виконані не були, тому він звернувся до суду із позовом та рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 квітня 2016 року, що набрало законної сили, було розірвано договір купівлі-продажу від 12 вересня 2014 року та стягнуто на його користь із ФОП ОСОБА_2 . вартість оплаченого товару у розмірі 425 000, грн та 15 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору ОСОБА_1 просив суд відповідно до положень частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» стягнути з ФОП ОСОБА_2 пеню за період з 31 березня 2015 року до 15 квітня 2016 року у розмірі 4 857 750,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 лютого 2017 року у складі судді Троян Т. Є. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 12 вересня 2014 року відповідач свої зобов`язання за цим договором повинен був виконати у строк до 31 березня 2015 року, тому звернувшись до суду з позовом про стягнення пені у зв`язку з несвоєчасним виконанням своїх зобов`язань лише у липні 2016 року позивачем пропущено спеціальний строк позовної давності, встановлений частиною другою статті 258 ЦК України, що з урахуванням заяви відповідача про застосування наслідків спливу цього строку, є підставою для відмови в задоволенні позову.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 27 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 лютого 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 30 000,00 грн.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції не врахував, що відповідно до статей 266 і частини другоїстатті 258 ЦК Україниможливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується. З урахуванням того, що прострочення виконання відповідачем зобов`язання за договором почалося з 31 березня 2015 року, а із позовом до суду позивач звернувся 21 липня 2016 року, то останній згідно з положеннями частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» має право на відшкодування пені за період з 21 липня 2015 року до 15 квітня 2016 року, тобто нарахованої у межах останніх 12 місяців перед зверненням кредитора до суду та у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Виходячи із того, що розмір пені значно перевищує розмір збитків, суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК України зменшив розмір пені з 3 429 750,00 грн до 30 000,00 грн.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 12 червня 2019 року № 677/0/226-19 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення не враховано, що за договором купівлі-продажу від 12 вересня 2014 року зобов`язання за цим договором ФОП ОСОБА_2 повинні були бути виконані у строк до 31 березня 2015 року, тому, з урахуванням спеціальної позовної давності, встановленої частиною другою статті 258 ЦК України, вимоги про стягнення пені могли бути пред`явлені позивачем у строк до 31 березня 2016 року, однак із цим позовом до суду ОСОБА_1 звернувся лише у липні 2016 року, що свідчить про пропуск ним строку позовної давності. З урахуванням вказаного суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 , а суд апеляційної інстанцій помилково скасував рішення місцевого суду, ухвалене згідно із законом.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подав заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

12 вересня 2014 року між ОСОБА_1 (покупець) і ФОП ОСОБА_2 (продавець) було укладено договір купівлі-продажу товару, за умовами якого продавець зобов`язався передати покупцю товар, а саме: вікна із термодеревини натурального дубу у кількості 28 одиниць, загальною площею 78,2 кв. м та полову дошку із термодеревини натурального дубу, площею 45 кв. м., а також здійснити монтаж вказаного товару, що входить у його вартість, а покупець зобов`язався прийняти цей товар і сплатити його вартість у розмірі 425 000,00 грн.

Згідно з пунктом 2.1 цього договору передача і монтаж товару за цим договором здійснюється у строк до 31 березня 2015 року.

На виконання умов договору ОСОБА_1 у період з 12 вересня 2014 року до 03 листопада 2014 року сплатив продавцю кошти у загальному розмірі 425 000,00 грн, що підтверджується відповідними касовими квитанціями до прибуткових касових ордерів.

В обумовлений строк продавець свої зобов`язання з продажу і монтажу товару не виконав.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 квітня 2016 року, що набрало законної сили, було розірвано договір купівлі-продажу від 12 вересня 2014 року та стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість оплаченого товару у розмірі 425 000, грн та 15 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням ФОП ОСОБА_2 зобов`язань за договором купівлі-продажу від 12 вересня 2014 року ОСОБА_1 просив стягнути з останнього пеню відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим та підстав для його скасування немає.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання, яким відповідно до статті 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Аналіз положень статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13.

Таким чином, встановивши, що прострочення виконання відповідачем зобов`язання за договором почалося з 31 березня 2015 року, а із позовом до суду позивач звернувся 21 липня 2016 року, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що останній згідно з положеннями частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» має право на відшкодування пені за період з 21 липня 2015 року до 15 квітня 2016 року (день розірвання договору на підставі рішення суд), тобто нарахованої у межах останніх 12 місяців перед зверненням кредитора до суду та у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків суду апеляційної інстанцій не впливають, оскільки ґрунтуються на неправильному тлумаченні положень статей 258, 266 ЦК України та суперечать правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 27 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян