Номер провадження: 22-ц/813/515/19
Головуючий у першій інстанції Бойчук А.Ю.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справах:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів колегії: Дрішлюка А.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі: Півнєві Д.С.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі «Інфоксводоканал» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2018 року за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі «Інфоксводоканал», треті особи ОСОБА_3 , ПрАТ «Європейський страховий Альянс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

19 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, який у подальшому був ним уточнений, до ТОВ «Інфокс» в особі «Інфоксводоканал», треті особи ОСОБА_3 , ПрАТ «Європейський страховий Альянс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 30 січня 2017 о 18.00 год. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем ГАЗ 33076 державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , на якому нанесений логотип Філії «Інфоксфовоканал», рухався по вул. Балківська в м. Одеса. При цьому, ОСОБА_3 не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного інтервалу в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «MITSUBISHI LANCER» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_4 . Під час зіткнення автомобілів позивач ОСОБА_1 , який є власником автомобіля «MITSUBISHI LANCER», знаходився на пасажирському місці поруч з водієм.

Постановою Приморського районного суду від 02 березня 2017 року ОСОБА_3 визнаний винним у порушенні п. 13.1 ПДР України та притягнутий до адміністративної відповідальності на статтею 124 КУпАП України.

Позивач зазначив, що внаслідок ДТП йому заподіяно матеріальну шкоду на суму 104 145 гривень. Уточнивши свої вимоги позивач зазначив, що на його рахунок в період з 26 квітня 2017 року по 23 травня 2017 року надійшли страхові відшкодування у сумі 47 098,09 гривень від страхової компанії в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, як володільця транспортного засобу.

Отже, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просив суд задовольнити його позовні вимоги та стягнути на його користь у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 57 047 гривень, моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень та судові витрати.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог вповному обсязі.

Представник третьої особи підтримав позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2018 року позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Інфокс» в особі «Інфоксводоканал» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 56 704,29 гривень, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Інфокс» в особі «Інфоксводоканал» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони по справі не з`явились, але про розгляд справи вони сповіщались неодноразово належним чином та завчасно. Крім того, інтереси позивача ОСОБА_1 . представляє його довірена особа. А від представника відповідача ТОВ «Інфокс» в особі «Інфоксводоканал» надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку із перебуванням представника у іншому судовому засіданні, однак вказані причини не є поважними.

Тому у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін у судове засідання не перешкоджає розглядові справи та у доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі та заперечення на неї, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Згідно частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Разом із тим вартість усунення інших негативних наслідків має розумно відповідати межам порушеного права, за захистом якого спрямоване звернення позивача до суду.

Як роз`яснено у п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки в повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить автомобіль «MITSUBISHI LANCER», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про державну реєстрацію НОМЕР_3 (а. с. 18).

30 січня 2017 о 18.00 год. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем ГАЗ 33076, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , з логотипом Філія «ІНФОКСВОДОКАНАЛ», рухався по вул. Балківській у м. Одеса та не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного інтервалу внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «MITSUBISHI LANCER», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував син позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 ..

Постановою Приморського районного суду від 02 березня 2017 року, ОСОБА_3 визнаний винним у порушенні п. 13.1 ПДР України та притягнутий до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП України (а. с. 7).

За рахунок-фактурою №ТС-000000236 від 09.02.2017р., розмір відновлювальних робіт по ремонту автомобіля «MITSUBISHI LANCER», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , склав 104 145,84 гривень (а. с. 8-9).

Актом виконаних робіт №ТС-00000682 від 19.06.2017р. (а. с. 11-13) та квитанціями №0.0. 759299178.1; №0.0. 777954735.1; №0.0. 742553350.1 (а. с. 10), підтверджено, що позивачем сплачено на користь ТОВ «Тюнінг-сервіс клуб Маршал» грошові кошти в розмірі 104 145,84 гривень за послуги з виконання ремонтних робіт.

Страхове відшкодування було виплачене позивачу страховиком - ПрАТ Європейський страховий Альянс», в розмірі 47 441,55 грн., що підтверджується листом страхової компанії від 25 жовтня 2017 року (а. с. 75), сума невідшкодованих матеріальних збитків складає 56 704,29 гривень (104 145, 84 грн. 47 441,55 грн.).

За таких обставин, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що сума невідшкодованих матеріальних збитків у розмірі 56 704,29 гривень підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з відповідача, ТОВ «ІНФОКС» в особі Філії «Інфоксводоканал».

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, виходячи з наступного.

Частиною 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як зазначено у частині 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Однак в порушення положень статей 12, 81, 263, 264 ЦПК України суд першої інстанції не перевірив належним чином обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та не надав правильної оцінки наявним у справі доказам.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку докази були досліджені судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, тому апеляційний суд має законні підстави для встановлення обставин, що мають значення для справи, та дослідження й оцінки наявних у справі доказів.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач був зобов`язаний довести в судовому засіданні ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а відповідач - ті обставини, на які він посилався як на заперечення проти позову, а саме, відсутність правових підстав для покладення відповідальності за ДТП на страхувальника.

У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно частини першою статті 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем.

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно статей 3, 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктами 9.1, 9.2 статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ в межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Також у абзаці другому пункту 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що оскільки відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках МТСБУ, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку з`ясовується судом першої інстанції, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

З матеріалів справи вбачається, що згідно з страховим полісом №АК/198541 від 26 грудня 2016 року цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки ГАЗ 33076, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок заподіяння шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого автомобіля, відповідача, ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» була застрахована у ПрАТ Європейський страховий Альянс», ліміт відповідальності страховика становить 100 000 грн. (а. с. 73).

Після ДТП, яка сталася 31 січня 2017 року, у встановлений законом строк ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» звернулось до страховика - ПрАТ Європейський страховий Альянс», з повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка №10/17/00цв04/00 від 31 січня 2017 року (а. с. 74).

Потерпілий ОСОБА_1 також звернувся до страховика - ПрАТ Європейський страховий Альянс», із заявою про виплату страхового відшкодування (а. с. 75).

На виконання приписів закону суб`єктом оціночної діяльності було складено звіт №0239-02-17 від 01 березня 2017 року про оцінку колісного ТЗ «MITSUBISHI LANCER», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , 2007 року випуску, належного позивачу ОСОБА_1 , яким встановлено, що вартість відновленого ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля станом на 08 лютого 2017 року становить 56 929,86 грн. (а. с. 85-90).

Страхове відшкодування було виплачене позивачу страховиком - ПрАТ «Європейський страховий Альянс», в розмірі 47 441,55 грн., що на 20% нижче ніж зазначено у вказаному звіті про оцінку ТЗ (а. с. 75).

Аналізуючи зазначені норми права, роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та правовий висновок Верховного Суду, викладені вище обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Таким чином, у даному випадку обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика в межах лімиту страховика у сумі 100 000 гривень.

За таких обставин, виконуючи повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем ОСОБА_1 в судовому засіданні не доведено, що у даному випадку розмір завданої йому шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, тому законних підстав для покладання відповідальності на відповідача, ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ», не має. Відповідачем не порушені права позивача й у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України це право не підлягає судовому захисту.

Отже, вимоги ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди з відповідача, ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ», є незаконними, необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

У зв`язку з наведеним суду першої інстанції згідно пункту 4 частини другої статті 197 ЦПК України слід було вірно визначити процесуальний статус страховика - ПрАТ Європейський страховий Альянс».

Порушення судом норм процесуального права, а саме, ст. ст. 12, 81, 89, 263, 264 ЦПК України, та норм матеріального права, а саме, статей 993, 1194 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування», у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі «Інфоксводоканал» задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі «Інфоксводоканал», треті особи ОСОБА_3 , ПрАТ «Європейський страховий Альянс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 27 червня 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду М.М.Драгомерецький

А.І.Дрішлюк

П.М.Черевко