ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 674/394/18
Провадження № 22-ц/4820/1768/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 17 липня 2019 року та додаткове рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 30 липня 2019 року (суддя Артемчук В.М.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, у якому просила стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за належну їй частку майна, автомобіля марки «SUBARU Impreza», 2005 року випуску, який є спільною сумісною власністю та відчужений без її згоди, а сам автомобіль виділити у власність відповідача. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що з 11 серпня 2013 року перебула з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час якого ними було придбано автомобіль «SUBARU Impreza» Зазначений транспортний засіб ОСОБА_1 було відчужено без її згоди. Добровільної згоди щодо поділу спільно нажитого майна сторони шлюбу не дійшли.

Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 17 липня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію 1/2 частки вартості автомобіля марки «SUBARU Impreza» 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 в розмірі 121 475 грн. 00 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 та користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1214 грн. 74 коп.

Після ухвалення рішення ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у якій просила стягнути з відповідача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3325 грн. та 900 грн. за проведення експертизи.

Додатковим рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 30 липня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3065 грн. 65 коп. та 829 грн. 80 коп. витрати за проведення експертизи. В решті задоволення заяви відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірне майно було придбане в період перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач розпорядився спірним транспортним засобом на власний розсуд без письмової згоди позивача, тому вона має право на 1/2 частину грошової компенсації його вартості, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Крім того, у додатковому рішенні дійшов висновку щодо наявності підстав передбачених нормами цивільного процесуального законодавства для стягнення на користь позивачки витрат за надання професійної правничої допомоги пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Також просить скасувати додаткове рішення від 30 липня 2019 року.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції неправомірно залишив поза увагою його клопотання про закриття провадження з підстав відсутності у нього предмету спору. Зазначав, що спірний автомобіль є його особистою власністю, оскільки на його купівлю ним були використані особисті кошти частково отримані від його батьків. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що розмір грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля слід визначати, виходячи з вартості на час розгляду справи, а не з суми, за яку цей автомобіль було продано. Судом проігноровано той факт, що у наданому висновку експерта визначено середню ринкову вартість автомобіля, конкретно спірний автомобіль не оглядався експертом.

Також не погоджується з висновком суду щодо стягнення витрат на професійну правову допомогу та витрат на проведення експертизи, оскільки позивачкою до суду разом з позовною заявою не подавався попередній орієнтований розрахунок суми судових витрат, в тому числі на експертизу та правову допомогу.

ОСОБА_4 О ОСОБА_5 . відзиву на апеляційну скаргу не надала.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що з 11 серпня 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 14 червня 2018 року.

Під час перебування у шлюбі сторонами придбано автомобіль марки «SUBARU Impreza» 2005 року випуску. Вказане майно було оформлене на ім`я ОСОБА_1

20 червня 2018 року згідно договору купівлі-продажу №2552 ОСОБА_1 відчужив вказаний автомобіль на користь ОСОБА_6 , визначивши за домовленістю сторін ціну транспортного засобу 48 000 грн.

Згідно з висновком №289/19 судової автотоварознавчої експертизи від 07.02.2019 року середня ринкова ціна автомобіля марки «SUBARU Impreza» 2005 року випуску складає 242950 грн.

Частиною першої статті 69 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вищезазначене майно є спільним майном подружжя й підлягає поділу, ОСОБА_1 належними та допустимими доказами те, що спірний автомобіль є його особистою власністю не доведено. Оскільки відповідач розпорядився автомобілем на власний розсуд без письмової згоди ОСОБА_2 , то остання має право на грошову компенсацію 1/2 вартості спірного транспортного засобу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України У пунктах 22,30 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого подружжя і не в інтересах сім`ї чи не її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Визначаючи розмір грошової компенсації, суд першої інстанції правильно виходив з того, що розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з подружжя, визначається із вартості аналогічних транспортних засобів на час розгляду справи, а не із суми, за яку це майно було продано відповідачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що дійсна вартість транспортного засобу встановлена договором купівлі-продажу, а не висновком судової автотоварознавчої експертизи, не заслуговують на увагу, оскільки вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним з подружжя проти волі іншого.

Не спростовують висновки суду першої інстанції і доводи апеляційної скарги щодо незаконності додаткового рішення суду щодо стягнення судових витрат у вигляді витрат на проведення експертизи та витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюються судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається із матеріалів справи, представником позивача адвокатом Антал В.І. про стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги та витрат за проведення судової експертизи було заявлено до закінчення судових дебатів (а.с.174-175).

Протягом п`яти днів надано до суду докази: договір про надання правничої допомоги від 23.05.2018 року, квитанцію №11 від 17.07.2019 року про оплату послуг в розмірі 3325 грн., акт приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правничої допомоги від 23.05.2018 року, квитанцію №1-94к від 08.02.2019 року про оплату експертизи відповідно до рахунку №289/19 від 06.02.2019 року 900 грн. Оскільки позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково, судові витрати, відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, на користь позивача з відповідача, стягнуто пропорційно до розміру задоволених вимог на підставі поданих документів про понесені витрати.

Інші доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 17 липня 2019 року та додаткове рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 30 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк