Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/8036/18
Провадження № 2/711/531/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
04 липня 2019 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Скляренко В.М.
при секретарі Слабко Ю.М.
за участі позивачки ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням,
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позову вказує, що на підставі свідоцтва про право власності від 15.10.1981 року, виданого державним нотаріусом другої Черкаської державної нотаріальної контори їй - ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 11/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 . На підставі державного акту на право приватної власності на землю їй на праві приватної власності також належить земельна ділянка площею 0,0205 га за цією ж адресою.
На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.01.2009 року, виданого державним нотаріусом другої Черкаської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить 11/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 . В сукупності їм належить 22/50 частин даного домоволодіння.
Інші 27/50 частин даного домоволодіння належать громадянці ОСОБА_4 , яка до даного судового спору не має відношення, так як є власником іншого майна квартири АДРЕСА_2 .
Дане домоволодіння фактично розділено між співвласниками в натурі. Житловий будинок має два окремі входи і поділений на дві частини квартири.
В належній їй та ОСОБА_3 частині даного житлового будинку з надвірними спорудами 30.09.2009 року зареєстрований ОСОБА_2 . Факт реєстрації підтверджується адресною карткою з будинкової книги.
Також вказує, що відповідач ОСОБА_2 у вказаному житловому будинку після реєстрації в ньому не проживав. Перешкоди відповідачу в користуванні житловим будинком ніхто не створює. В будинку відсутні його речі і намірів проживати в ньому відповідач не має. ОСОБА_2 не проживає в будинку з 2009 року і не приймає участі у витратах на його утримання.
Згідно ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності його без поважних причин понад один рік. Ніяких поважних причин відсутності у відповідача по справі не має, а тому він втратив право користування житловим будинком по АДРЕСА_1 .
А тому, просить визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 05.11.2018 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи.
Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 27.02.2019 року ОСОБА_3 залучено до участі у справі в якості третьої особи.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 . Також пояснила, що відповідач ОСОБА_2 є сином третьої особи ОСОБА_3 , а її онуком.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України».
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про день, час і місце розгляду справи.
Суд ухвалив, справу вирішити за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача ОСОБА_2 , повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, та зі згоди позивачки щодо такого порядку розгляду справи.
Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 , пояснення свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи із наступних підстав.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
В силу ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист всіх суб`єктів права власності.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).
Як зазначено у статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 389 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право власності від 15.11.1981 року, виданого державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори була власником 11/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 (а.с. 8). Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.07.2019 року на даний час за позивачкою ОСОБА_1 зареєстроване право власності на 17/40 частин вищевказаного домоволодіння (дата державної реєстрації 15.11.2018 року).
Третя особа ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.01.2009 року також була власником 11/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 (а.с. 15). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.07.2019 року на даний час за ОСОБА_3 зареєстроване право власності на 17/40 частин вищевказаного домоволодіння (дата державної реєстрації 15.11.2018 року).
Порядок користування будинком АДРЕСА_1 між співвласниками будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не визначався.
Також в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , який є сином ОСОБА_3 співвласника будинку, зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 з 30.09.2009 року, однак не проживає в ньому.
Згідно з Конституцією України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання (частина перша статті 33).
Частиною першою статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Згідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).
Згідно ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності його без поважних причин понад один рік
Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є сином та членом сім`ї співвласника будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , відповідно він має право користуватися частиною будинку, що належить його матері, бути там зареєстрованим та проживати в ньому, враховуючи, що цим співвласником питання про визнання останнього таким, що втратив право на проживання у вказаному будинку на час розгляду справи не ставиться. Первісний позов, який був поданий в тому числі і ОСОБА_3 в частині її вимог був залишений без розгляду, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що остання такого позову не подавала та не підписувала так як мешкає за кордоном. Даний позов від імені ОСОБА_3 був підписаний позивачкою ОСОБА_1 , яка не мала на це відповідних повноважень, що було визнано позивачкою ОСОБА_7 в судовому засіданні 21.12.2018 року.
При цьому не будуть порушені права позивачки ОСОБА_1 , оскільки вона не є одноосібним власником всього будинку, а є власником лише його частини, а відповідно до чинного законодавства інший співвласник має таке ж право як і позивачка на розпорядження своїм майном, в тому числі і надавати його в користування членам своєї сім`ї, в даному випадку своєму сину ОСОБА_2
Права усіх співвласників законом захищаються у рівній мірі та не допускається захист прав одного співвласника за рахунок обмеження прав іншого співвласника без передбачених законом підстав.
Що стосується доводів позивачки про те, що реєстрація відповідача у вказаному будинку збільшує її витрати по утриманню житла, то позивачка вправі звертатись до суду з позовом про відшкодування іншим співвласником чи користувачем понесених нею витрат на утримання будинку.
А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, відповідно до вимог якої в зв`язку з відмовою у задоволенні позову з відповідача на користь позивача не підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.
На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦПК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», керуючись ст. ст. 4, 13, 81, 280-289, 259, 265 ЦПК України, суд,
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Апеляційного суду Черкаської протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення суду складений 09.07.2019 року.

Головуючий В.М.Скляренко