Справа № 296/502/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" жовтня 2019 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.,

секретаря судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» (Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк») до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

18 січня 2018 року до Корольовського районного суду м. Житомира від Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсиббанк» (надалі Банк), надійшла вказана позовноа заява, в якоій представник позивача просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №0 (надалі Договір) від 08.11.2006 у загальному розмірі 20 770,22 доларів США (у гривневому еквіваленті становить 592 712,23 грн.), що утворилась в період з 08.11.2006 по 15.01.2018.

В обґрунтування поданого позову представник позивача зазначає, що між ОСОБА_3 (надалі Відповідач 1) і ПАТ «Укрсиббанк» укладено вказаний Договір, згідно якого Банк надав Відповідачу 1 кредит у розмірі 30 770,00 доларів США на термін до 08.11.2027 і останній зобов`язався повернути його та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та у порядку, встановлених Договором.

На забезпечення виконання зобов`язань за Договором, 08.11.2006 між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 (надалі Відповідач 2) укладено Договір поруки №0/п1, відповідно до якого остання узяла на себе солідарну відповідальність із позичальником за виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором.

В порушення умов Договору, а також, ст.ст.509, 526,1054 ЦК України, Відповідач 1 свої зобов`язання не виконав, не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки, внаслідок чого Позивач звернувся із відповідним позовом.

Ухвалою судді від 01 лютого 2018 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

24 квітня 2018 року до суду від надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідачів просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки розрахунок заборгованості не підтверджений первинними документами та його дані не відповідають умовами Кредитного договору. При укладенні Кредитного договору Споживачу не було надано інформацію про сукупну вартість кредиту. Крім того, Відповідач 2 вважає, що порука припинена, у зв`язку із закінченням строку пред`явлення вимог до поручителя, а також зміною основного зобов`язання без згоди поручителя.

Ухвалою суду від 20.11.2018 за заявою представника Відповідачів, адвоката Гуменюка О.В., у справі була призначена судово-економічна експертиза та зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 26.07.2019, у зв`язку із надходженням від Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертно-дослідна служба України» Висновку експерта №403/072019 від 12 липня 2019 року провадження в справі поновлено та призначено її судовий розгяд.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в які позовні вимоги підтримав та просить їх задовільнити в повному обсязі.

Представник відповідачів також в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги не визнає повністю.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову ПАТ «Укрсиббанк» необхідно відмовити в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 і ПАТ «Укрсиббанк» укладено кредитний договір №0 від 08.11.2006, згідно якого Банк надав Відповідачу 1 кредит у розмірі 30 770,00 доларів США на термін до 08.11.2027 і останній зобов`язався повернути його та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки і в порядку, встановлених Договором.

21.05.2009 між Банком та Відповідачем 1 укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору, відповідно до умов якої змінено строки сплати процентів.

29.08.2011 між тими ж Сторонами укладено Додаткову угоду до Кредитного договору, відповідно до умов якої змінено кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше 08.11.2036. Сторони також домовились, що за користування кредитними коштами понад встановлений термін, банк нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення.

30.09.2011 між тим ж Сторонами укладено Додаткову угоду №2 до Кредитного договору, відповідно до умов якої Сторони домовились, що за користування кредитними коштами понад встановлений Договором термін, встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу.

18.03.2015 між тим ж Сторонами укладено Додаткову угоду №3 до Кредитного договору, відповідно до умов якої Сторони домовились про зміну графіка погашення за кредитом, зміну процентної ставки за використання кредитних коштів.

На забезпечення виконання зобов`язань за Договором, 08.11.2006 між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 укладено Договір поруки №0/п1, відповідно до якого остання узяла на себе солідарну відповідальність із позичальником за виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором.

Зміни до вказаного договору вносились додатковими угодами від 29.08.2011 та 18.03.2015.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивачем до позову на підтвердження суми заборгованості надано відповідний розрахунок.

Проте, цей розрахунок не є документом, який підтверджує безспірність вимог банку. Належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (Закон № 996-XIV)».

Відповідно до п.1.10 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного банку від 18.06.2003 №254, первинний документ - документ, який містить відомості про операцію та підтверджує її здійснення.

Як вбачається з підпункту 2.1.1 пункту 2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 №566 підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та можуть складатися у паперовій формі та/або у вигляді електронних записів (у формі, яка доступна для читання та виключає можливість внесення будь-яких змін). У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Первинні документи як у паперовій формі, так і у вигляді електронних записів (непаперовій формі) повинні мати такі обов`язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату складання документа;

- назву підприємства (банку), від імені якого складений документ;

- місце складання документа;

- назву отримувача коштів;

- зміст операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру;

- суму операції (цифрами та прописом). Сума операції може бути відображена цифрами за відсутності на документі суми прописом, якщо цей документ формується за допомогою програмного забезпечення в автоматизованому режимі або якщо це передбачено нормативно-правовими актами Національного банку України;

- номери рахунків;

- назву банку (отримувача та платника коштів);

- посади та підписи осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення (підтвердження підпису на документі в електронному вигляді здійснюється за допомогою електронного коду працівника або електронного підпису).

Первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку.

Пунктом 5.1 глави 5 Положення № 254 визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується у регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Отже, належним доказом виконаних за день банківських операцій є виписки з особових банківських рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, які вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі клієнту.

Таким чином, доказом наявності боргу позичальника перед банком є первинні документи та виписки з особових рахунків клієнта банку, які підтверджують існування певних банківських операцій, нарахування позичальникам боргу по основній сумі кредиту і процентам.

Така позиція висловлена Верховним Судом у Постанові від 30.01.2018 по справі №161/16891/15-ц.

Крім того, висновком експерта №403/072019 від 12 липня 2019 року, встановлено наступне:

- за даними Довідки-розрахунку станом на 15.01.2018 Банком при нарахуванні відсотків застосовувались ставки (2,00%, 12,80%, 25,60%), що не передбачені умовами кредитного договору №0 від 08.11.2006, що свідчить про утримання з Позичальника додаткових нарахувань по процентах, які збільшують фактичну вартість кредиту та не узгоджується з пп.4, 5 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», п.п.2.3.-2.4. розділу 2 «Вимог щодо надання споживачу попередньої інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту» Постанови Правління НБУ №168 від 10.05.2007 та ст.1056-1 ЦК України;

- в межах наявних матеріалів, у Додаткових угодах №1 від 21.05.2009, №1 від 29.08.2011, №3 від 18.03.2015 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 08.11.2006 (в т.ч. додатках до них) не відображено загальних розмірів погашення заборгованості у вигляді чітко визначених щомісячних платежів (в т.ч. окремо за основним боргом та окремо по відсоткам за користування кредитом на кожний платіжний період), тому не можливо встановити відповідність платежів на погашення кредиту, зазначених у Довідці-розрахунку, умовам договору, додаткових угод та додатків до них;

- дослідженням Додатку №1 «Графік погашення кредиту» та Додатку №2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» до договору №0 від 08.11.2006 встановлені невідповідності щодо дат та розмірів погашення основної заборгованості по кредиту, а також невідповідність кінцевого строку погашення боргу, тому не можливо встановити відповідність платежів на погашення кредиту, зазначених у Довідці-розрахунку, умовам договору №0 від 08.11.2006 та додатків до нього;

- не встановлено документальних підтверджень (меморіальних документів, заяви на видачу готівки) надання (перерахування) кредитних коштів на поточний рахунок № НОМЕР_1 (на виконання умов п.1.5. договору) та з поточного рахунку Позичальника у розмірі 30 770,00 дол. США за кредитним договором №0 від 08.11.2006, оформлених у відповідності до вимог нормативно-правових актів НБУ з організації операційної діяльності банків (в т.ч. Постанови Правління НБУ №254 від 18.06.2003 та Постанови Правління НБУ №337 від 14.08.2003);

- згідно виписки по рахунку № НОМЕР_1 кредитні кошти за договором №0 від 08.11.2006 перераховано з рахунку № НОМЕР_2 . Зазначений рахунок не передбачено використовувати для операцій з надання кредиту (Постанова Правління НБУ №280 від 17.06.2004);

- в межах наявних матеріалів відсутні (в т.ч. у відповідь на клопотання не надані) платіжні документи (квитанції), які підтверджують суми та дати сплати ОСОБА_1 коштів у погашення заборгованості по договору №0 від 08.11.2006 за весь період дослідження з 08.11.2006 по 15.01.2018, а саме: відсутні платіжні документи, що підтверджують зарахування на рахунок НОМЕР_4 згідно п.1.2.2. договору; відсутні платіжні документи, що підтверджують внесення Позичальником на поточний рахунок та списання з поточний рахунку № НОМЕР_1 коштів на погашення заборгованості згідно п.10.2.1. договору;

- серед наявних матеріалів відсутні (в т.ч. у відповідь на клопотання не надані) виписки за поточним рахунком № НОМЕР_1 та транзитним рахунком № НОМЕР_3 , що передбачені умовами договору №0 від 08.11.2006, тому не можливо визначити суми та дати платежів, які вносились та зараховувались на погашення заборгованості по кредиту;

- в межах наявних матеріалів відсутні та у відповідь на клопотання не надані, документи бухгалтерського обліку (виписки щодо руху коштів по рахункам) ПАТ «Укрсиббанк», які відображають облік здійснених операцій за період з 08.11.2006 по 15.01.2018 (окремо по кожному рахунку) за договором про надання споживчого кредиту №0 від 08.11.2006;

- в матеріалах справи відсутні документальні підтвердження (документи бухгалтерського обліку) щодо нарахування пені по кредитному договору №0 від 08.11.2006, у зв`язку з чим не можливо встановити, у які дати та у якому розмірі здійснено нарахування пені.

В межах наявних матеріалів, не видається за можливе встановити відповідність Довідки-розрахунку заборгованості (по тілу кредиту, відсоткам, пені) за договором про надання споживчого кредиту №0 від 08.11.2006 станом на 15.01.2018 та бухгалтерським документам ПАТ «УкрСиббанк» з урахуванням документів щодо надання та погашення заборгованості, у зв`язку з їх відсутністю (в т.ч. не надання у відповідь на клопотання).

Із врахуванням викладених обставин, а також за вказаним висновком судового експерта можна зробити заключення про те, що надана Позивачем довідка-розрахунок заборгованості в силу ст.79 ЦПК України не є достовірним доказом.

В інший спосіб позивачем не доведено наявність та розмір заборгованості за кредитним договором.

За ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Крім того, на розгляд експертизи було поставлено питання: «чи відповідає Розрахунок заборгованості ПАТ «УкрСиббанк» (за кредитом, відсотками та пеня) за договором про надання споживчого кредиту №0 від 08.11.2006 (№1 від 18.03.2015) станом на 15.01.2018, умовам кредитного договору (в т.ч. додатків та додаткових угод до нього) та бухгалтерським документам банку (в т.ч. розрахунковим документам щодо надання та погашення заборгованості)?».

Як вбачається із висновку судового експерта, Банком не надані за клопотанням судового експерта відповідні документи для її проведення.

Відповідно до ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Тому, суд визнає факт невідповідності довідки розрахунку-заборгованості, поданої Позивачем умовам кредитного договору.

За змістом положень ч.1 ст.651 та ч.3 ст.653 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. В разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року у справі №6-57цс12, від 30 листопада 2016 року у справі №6-82цс16, від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17 та постановах Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №761/37819/15-ц та від 24 липня 2019 року у справі №428/9266/15-ц.

Разом з тим, як встановлено з досліджених доказів та висновку судового експерта, банк у наданому розрахунку застосовує відсоткову ставку не узгоджену Сторонами.

Подібні обставини щодо нарахувань АТ «Укрсиббанк» неузгоджених відсотків встановлено постановою Верховного Суду від 25.09.2019 по справі №520/10491/13-ц.

Згідно ч.1 ст.559 ЦК України, порука припиняється у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до п.2.1 договору поруки кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови кредитних договорів з позичальником, у наслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Разом з тим, 29.08.2011 між банком та позичальником було укладено додаткову угоду, згідно якої надавалося право банку нараховувати подвійну відсоткову ставку. Проте, в додаткові угоді до договору поруки від 29.08.2011 дана зміна до основного зобов`язання не передбачена.

Так, само даний пункт не був прописаний і в додатковій угоді до договору поруки від 18.03.2015 (хоча визначений в додатковій угоді до кредитного договору від 18.03.2015).

Даними угодами зазначено, що всі інші умови, крім тих, які в них визначені залишаються незмінними.

Із додатковими угодами до кредитного договору від 21.05.2009 (якою змінювався графік погашення заборгованості) та 30.09.2014 (якою змінювався графік погашення заборгованості та встановлювалася подвійна відсоткова ставка) ОСОБА_2 ознайомлена не була.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 17.10.2018 по справі №490/5224/14 оскільки відповідно до ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений ч.4 ст.559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Із наданого розрахунку заборгованості вбачається, що з 26.07.2010 утворилася заборгованість щодо сплати періодичних платежів до 25.08.2011. Тому, враховуючи вказану позицію ВСУ кредитор повинен був пред`явити вимогу до поручителя протягом 6 місяців починаючи з 26.07.2010. Проте, такої вимоги пред`явлено не було. Отже, порука вважається такою що припинена.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 109, 258, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» (Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк») до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом місяця з дня його проголошення.

Суддя О. П. Сингаївський