ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8182/18
провадження № 2/753/858/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"23" жовтня 2019 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Коренюк А.М.
при секретарі Козін В.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельно-медичний центр «Медтехніка» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами постави з урахуванням фінансових санкцій за невиконання зобов`язання, суд
ТОВ «Торговельно-медичний центр «Медтехніка» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами постави товару (медичних/стоматологічних препаратів/обладнання) з урахуванням фінансових санкцій за невиконання зобов`язання. Мотивуючи свої вимоги тим, що 27 листопада 2017 року та 28 листопада 2017 року між ТОВ «Торгівельно-медичний центр «Медтехніка» та ОСОБА_1 були укладені два договори поставки медичного обладнання № 309 та № 310.
Так, у відповідності до пункту 1.1. Договору № 309 від 27 листопада 2017 року, продавець - ТОВ «Торговельно-медичний центр «Медтехніка» зобов`язується поставити покупцеві - ОСОБА_1 : фізіодіспенсер X - Cube X - Zube + 50 імплантів INNO та ручний профілактичний стоматологічний апарат AIR-FLOW 3.0 PERIO Premium + 40 порошків ( далі - товар) на загальну суму 4955,53 Євро, квівалент 157 585,85 грн., у тому числі ПДВ в розмірі 7% 10 309,35 грн., а покупець - зобов`язується прийняти товар й оплатити його згідно із умовами Договору.
За умовами пункту 1.1. Договору № 310 від 28.11.2017 року продавець зобов`язується поставити покупцеві: фізіодіспенсер X - Cube X - Cube + 50 імплантів INNO (далі - товар) на загальну суму 3246,55 Євро, еквівалент 103 564,95 грн., у тому числі ПДВ в розмірі 7% 6 775,28 грн., а покупець зобов`язується прийняти товар й оплатити його згідно із умовами договору.
В пунктах 1.2. вище вказаних договорів визначено, що пунктом поставки товару є АДРЕСА_1 . За умовами вказаних договорів позивач взяв на себе зобов`язання поставити товар у пункт призначення у кількості, асортименті і за цінами, погодженими з відповідачем до 01 грудня 2017 року.
Порядок розрахунків відповідача з позивачем був визначений у п.3.1. - 3.3. договорів №№ 309, 310 та деталізований у додатках № 1 до договорів.
Отже, додатками № 1 до договорів сторони встановили та погодили графік платежів відповідача за отриманий товар, датою здійснення останнього платежу визначено 28 лютого 2018 року.
Позивач, виконуючи взяті на себе зобов`язання по вище вказаним договорам, поставив товар в пункт призначення, що визначений пунктами 1.2. договорів, а відповідач прийняв товар. Даний факт підтверджується видатковими накладними, які підписані як продавцем, так і покупцем.
Пунктами 4.5. договорів передбачено, що покупцеві надано право заявити претензії продавцю з питань кількості та якості поставленого товару протягом десяти днів після його поставки. Проте, з боку покупця в установлений строк не було заявлено жодних претензій стосовно отриманого товару.
Так, відповідач, порушуючи свої зобов`язання за договорами, лише частково сплатив вартість отриманого товару: за договором № 309 - на суму 1 238,88 євро, що еквівалентно 39 369 грн. 38 коп., а за договором № 310 - 811,63 євро, що еквівалентно 25 810 грн. 07 коп.
Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем складає: за договором № 309 - 3 716.65 Євро, що еквівалентно 118 189 грн. 47 коп., а за договором № 310 - 2 434.92 Євро, що еквівалентно 77 430 грн. 45 коп.
Відповідно, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за указаними двома договорами поставки №№ 309, 310 складає 6 151,57 євро, що еквівалентно 195 619 грн. 92 коп.
У зв`язку із наявною заборгованістю позивач надіслав відповідачу претензію з вимогою сплатити заборгованість за товар, у якій зазначалось, що в разі не сплати заборгованості, позивач буде змушений звернутись до суду та стягнути заборгованість в судовому порядку, однак відповідач відповіді на претензію не надав, оплату заборгованості не здійснив, що й стало рвдстановю зверення до суду з даним позовом.
Окрім вимоги про стягнення основої заборгованості за договорами у загальній сумі 195 619 грн. 92 коп., ним ставиться вимога про застосування фінансових санкцій до боржника, а саме: 11 651 грн. 44 коп. - пені, 2 151 грн. 82 коп. - інфляційну складову боргу, 1 029 грн. 01 коп. - три відсотки річних, нарахованих на суму заборгованості.
В судовому засіданні представник позивача Головатенко О.С., діюча на підставі ордера про надання правової длрпомоги від 11 березня 2019 року, позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити, посилаючись на вимоги закону про належне виконання зобов`язань за договором про надання послуг щодо поставки товару та його умов, з можливим ухваленням заочного рішення.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явивився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду).
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
За таких підстав судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача, третьої особи.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ ( Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.
Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Судом встановлено, що сторони перебувають у договірних/зобов`язальних правовідносинах на підставі укладених двох договорів поставки медичного обладнання за № 309 від 27 листопада 2017 року (а.с. 8-9, 10) та № 310 від 28 листопада 2017 року (а.с. 11-12, 13).
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).
Відповідно до ст.ст. 6, 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 цього Кодексу.
Договір є укладеним, відповідно до ст. 638 ЦК України, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підтвердження чого посвідчують своїми підписами, що відповідає даним правовідносинам.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Сторони погодили умови договору своїми підписами.
Відповідач відповідно до вказаних договорів засвідчив, що всі його умови йому зрозумілі й він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердив свою здатність їх виконувати уцілому.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Так, 27 листопада 2017 року та 28 листопада 2017 року між ТОВ «Торгівельно-медичний центр «Медтехніка» та ОСОБА_1 були укладені два договори поставки медичного обладнання № 309 та № 310, відповідно.
Так, у відповідності до пункту 1.1. Договору № 309 від 27 листопада 2017 року, продавець - ТОВ «Торговельно-медичний центр «Медтехніка» зобов`язується поставити покупцеві - ОСОБА_1 : фізіодіспенсер X - Cube X - Zube + 50 імплантів INNO та ручний профілактичний стоматологічний апарат AIR-FLOW 3.0 PERIO Premium + 40 порошків на загальну суму 4955,53 Євро, квівалент 157 585,85 грн., у тому числі ПДВ в розмірі 7% 10 309,35 грн., а покупець - зобов`язується прийняти товар й оплатити його згідно із умовами Договору (а.с.8-10).
За умовами пункту 1.1. Договору № 310 від 28.11.2017 року продавець зобов`язується поставити покупцеві: фізіодіспенсер X - Cube X - Cube + 50 імплантів INNO на загальну суму 3246,55 Євро, еквівалент 103 564,95 грн., у тому числі ПДВ в розмірі 7% - 6 775,28 грн., а покупець зобов`язується прийняти товар й оплатити його згідно із умовами договору (а.с. 11-13).
В пунктах 1.2. вище вказаних договорів визначено, що пунктом поставки товару є АДРЕСА_1 . За умовами вказаних договорів позивач взяв на себе зобов`язання поставити товар у пункт призначення у кількості, асортименті і за цінами, погодженими з відповідачем до 01 грудня 2017 року.
Порядок розрахунків відповідача з позивачем був визначений у п.3.1. - 3.3. договорів №№ 309, 310 та деталізований у додатках № 1 до договорів.
Отже, додатками № 1 до договорів сторони встановили та погодили графік платежів відповідача за отриманий товар, датою здійснення останнього платежу визначено 28 лютого 2018 року.
Позивач, виконуючи взяті на себе зобов`язання по вище вказаним договорам, поставив товар в пункт призначення, що визначений пунктами 1.2. договорів, а відповідач прийняв товар. Даний факт підтверджується видатковими накладними, які підписані як продавцем, так і покупцем (а.с.14, 15).
Пунктами 4.5. договорів передбачено, що покупцеві надано право заявити претензії продавцю з питань кількості та якості поставленого товару протягом десяти днів після його поставки. Проте, з боку покупця в установлений строк не було заявлено жодних претензій стосовно отриманого товару.
Так, відповідач, порушуючи свої зобов`язання за договорами, лише частково сплатив вартість отриманого товару: за договором № 309 - на суму 1 238,88 євро, що еквівалентно 39 369 грн. 38 коп., а за договором № 310 - 811,63 євро, що еквівалентно 25 810 грн. 07 коп.
Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем складає: за договором № 309 - 3 716.65 Євро, що еквівалентно 118 189 грн. 47 коп., а за договором № 310 - 2 434.92 Євро, що еквівалентно 77 430 грн. 45 коп.
Відповідно, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за указаними двома договорами поставки №№ 309, 310 складає 6 151,57 євро, що еквівалентно 195 619 грн. 92 коп. (а.с. 16-17, 18-21).
У зв`язку із наявною заборгованістю позивач надіслав відповідачу претензію з вимогою сплатити заборгованість за товар, у якій зазначалось, що в разі не сплати заборгованості, позивач буде змушений звернутись до суду та стягнути заборгованість в судовому порядку, однак відповідач відповіді на претензію не надав, оплату заборгованості не здійснив, що й стало підстановю зверення до суду з даним позовом (в.с.18-21, 22).
У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а федитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має шконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших іктів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до вичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Окрім вимоги про стягнення основої заборгованості за договорами у загальній сумі 195 619 грн. 92 коп., позивачем ставиться вимога про застосування фінансових санкцій до боржника, а саме: 11 651 грн. 44 коп. - пені, 2 151 грн. 82 коп. - інфляційну складову боргу, 1 029 грн. 01 коп. - три відсотки річних, нарахованих на суму заборгованості,всього - 210 452 грн. 19 коп. (а.с.4-5), яка підлягає задоволенню із таких правових підстав.
Так, у пунтках 4.4 договорів передбачено, що покупець за прострочення сплати вартості товару сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент прострочки оплати за кожен день прострочення від несплаченої суми. Відповідно, сума пені обгрутновано нарахована за період з 01 березня 2018 року по 03 травня 2018 року у сумі 11 651 грн. 44 коп. (а.с.4)
Окрім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Окрім того, у певних випадках розмір неустойки може визначатися законом, але у всіх інших випадках, він встановлюється за домовленістю сторін.
Відповідно, вимога позивача про стягнення фінансової санкції (пені), не може бути задоволеною, зважаючи, що покладення на сторону договору відповідальності за невиконання зобов`язання, яка не встановлена договором або законом, є порушенням ст. 611 ЦК України.
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Правові наслідки порушення зобов`язання настають тільки у випадках, коли це передбачено законом або договором. Покладення на сторону договору відповідальності за невиконання зобов`язання, яка не встановлена договором або законом, є порушенням ст. 611 ЦК України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 р. у справі № 6-111цс13).
За таких підстав, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 195 619 грн. 92 коп. - заборгованість за договорами постави, 11 651 грн. 44 коп. - пені, 2 151 грн. 82 коп. - інфляційна складову боргу, 1 029 грн. 01 коп. - три відсотки річних, нарахованих на суму заборгованості, всього - 210 452 грн. 19 коп.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені.
Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України.
Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 156 грн. 79 коп. - судового збору (а.с.1).
На підставі вищевикладеного, п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України ст.ст. 509, 530, 549, 610, 611, 612, 625, 626, 629 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 280, 352 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельно-медичний центр «Медтехніка» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами постави з урахуванням фінансових санкцій за невиконання зобов`язання, - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельно-медичний центр «Медтехніка», код ЄДРПОУ - 38518301, 195 619 грн. 92 коп. - заборгованість за договорами постави, 11 651 грн. 44 коп. - пені, 2 151 грн. 82 коп. - інфляційну складову боргу, 1 029 грн. 01 коп. - три відсотки річних, нарахованих на суму заборгованості, 3 156 грн. 79 коп. - судового збору, а вського - 213 608 (двісті тринадцять тисяч шістсот вісім) грн. 98 (дев`яносто вісім) коп.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судомому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

СУДДЯ: