П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 року

м. Харків

Провадження № 22-ц/818/1869/19

Провадження № 22-ц/818/1887/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І.В., Колтунової А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 січня 2019 року та на додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 січня 2019 року в складі судді Колодяжної І.М.,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 20034,13 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 13 грудня 2018 року о 17-36 год в м. Харкові по вул. Танкопія, 6 сталася ДТП за участі автомобіля Кіа ріо , д.н. НОМЕР_1 під керуванням відповідача та автомобіля БМВ, д.н. НОМЕР_2 , власником якого є позивач. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 січня 2018року відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в ПрАТ «СК Юнівес». Після ДТП позивач звернувся до ПрАТ «СК Юнівес» з повідомленням про настання страхового відшкодування та заявою про її виплату . 31 травня 2018 року ПрАТ «СК Юнівес» виплатила позивачу відшкодування в розмірі 19116,84 грн. Після цього позивач звернувся до страхової компанії з проханням переглянути розмір страхового відшкодування , оскільки вартість ремонту була набагато вища. В подальшому страховиком було прийнято рішення, погоджене з потерпілим про доплату відшкодування у розмірі 25 883,16 грн, яке виплачено 30 липня 2018 року. Вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 64 028 ,51 грн. та витрати на підготовку до ремонту та попередній розрахунок вартості ремонту у розмірі 1005,62 грн. Оскільки ПрАТ «СК Юнівес» виплачено страхове відшкодування у розмірі 45000 грн., то, відповідно не відшкодованими залишилася сума 20034,13 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 січня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.

Додатковим рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 січня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500 грн.

12 лютого 2019 року на вказане судове рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 січня 2019 року та додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 січня 2019 року, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що посилання суду на постанову Великої палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року помилковими. Судом першої інстанції при вирішенні справи було помилково ототожнено поняття «страхового відшкодування» та «страхової суми», страховиком було узгоджено з потерпілим (позивачем) саме розмір страхового відшкодування (страхової виплати), який склав 45000 грн. При цьому, позовні вимоги до відповідача знаходяться поза межами страхового відшкодування та становлять різницю між фактичним розміром шкоди і саме страховим відшкодування. А тому висновок суду першої інстанції про вимогу позивача щодо покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на відповідача, який став підставою для відмови в позові, є помилковим. Вимога позивача про відшкодування шкоди у розмірі різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) кореспондується з обов`язком відповідача відшкодувати її в повному обсязі відповідно до ст. ст. 1166, 1192, 1194 ЦК України та не суперечить висновкам, викладеним в постанові Великої палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

01 березня 2019 року представник ОСОБА_2 - адвокат Прасолов І.В. подав до суду відзив на апеляційну скаргу, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 січня 2019 року та додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 січня 2019 року залишити без змін. Посилається на п. 9.1 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якої, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Фактичні витрати позивача на ремонт пошкодженого автомобіля у розмірі 65 034 грн. 13 коп. знаходяться в межах страхової суми 100000 грн., відтак саме ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 є належним відповідачем, в тому числі і за позовними вимогами щодо недоплачених грошових коштів позивачу за відновлювальні роботи. Судові витрати на професійну правничу допомогу документально підтверджені доказами.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що саме на ПрАТ «СК «Юнівес», як страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах страхової суми.Роз`яснив позивачу та його представнику право звернутися до суду з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Такий висновок суду повністю узгоджується з висновком, зробленим Великою Палатою Верховного Суду, викладеній в постанові від 4 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц, який суд у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинен враховувати при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Ухвалюючи додаткове рішення від 31 січня 2019 року суд виходив з того, що представництво інтересів відповідача в суді здійснював адвокат Прасолов І.В., з яким відповідач уклала договір про надання професійної правничої допомоги № 10/18.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представником відповідача надано договір про надання професійної правничої допомоги від. 29 листопада 2018 року за 10/18; звіт № 1 від 21 січня 2019 року про приймання - передавання наданих послуг за результатами виконання умов договору № 10/18 від 29 листопада 2018 року; копія квитанції, що підтверджує оплату наданих послуг.

На виконання частини 3 статті 137 ЦПК України також зазначено, що адвокатом Прасоловим І.В. надано наступні послуги: складання та подання відзиву на позовну заяву у розмірі 3000 грн. та представництво інтересів відповідача в судовому засіданні 17 січня 2019 року в Комінтернівському районному суді м. Харкова по справі № 641/7032/18 у розмірі 1500 грн.

Судом встановлено, що заява представника відповідача про долучення доказів на підтвердження понесених витрат подана 22 січня 2019 року, тобто протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду та надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та квитанція про оплату послуг адвоката.

У зв`язку з вищевикладеним, суд вважав за необхідне ухвалити у даній цивільній справі додаткове рішення, та вирішити питання про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500, 00 грн.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 13 грудня 2017 року приблизно о 18-00 годин, керуючи автомобілем КІА, держномер НОМЕР_1 , по вул. Танкопія,6, гаражний кооператив « Перемога» в м.Харкові, на парковці, рухаючись заднім ходом, не впевнилась в безпечності руху та скоїла зіткнення з автомобілем БМВ, держномер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який був припаркований на місці № 27, у зв`язку з чим була заподіяна матеріальна шкода, автомобілі отримали механічні пошкодження.

Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу БМВ , державний номер НОМЕР_2 , власником автомобіля є ОСОБА_1

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкові від 29 січня 2018 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП та застосовано щодо ОСОБА_2 стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 гривень на користь держави.

Згідно полісу № АМ/1511456 обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів , відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована у ПрАТ «СК «Юнівес» строком з 09 листопада 2017 року по 08 листопада 2018 року, страхова сума (ліміт відповідальності) за полісом складає 100000 грн.

14 грудня 2017 року позивачем ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Юнівес» подано повідомлення про ДТП, яке сталося 13 грудня 2017 року за участю ОСОБА_1 та ОСОБА_2

14 березня 2018 року позивачем ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Юнівес» подано заяву про здійснення відшкодування шкоди заподіяної в результаті пошкодження його транспортного засобу БМВ, держномер НОМЕР_2 , під час ДТП 13 грудня 2017 року з вини ОСОБА_2 , як зазначено позивачем орієнтовний розмір шкоди складає 73 505,22 грн, згідно рахунку на оплату № 1355 від 27 грудня 2017 року, а також 1005,62 грн. за складання акту витрат.

26 грудня 2017 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 складено протокол огляду колісного транспортного засобу БМВ, державний номер НОМЕР_2 .

Згідно акту виконаних робіт ТОВ «Баварія -Моторс» та квитанції від 26 грудня 2017 року, за складання попередньої вартості витрат позивачем сплачено 1005,62 грн.

Відповідно до рахунку на оплату № 1355 від 27 грудня 2017 року ТОВ «Баварія Моторс» вартість ремонту автомобіля позивача складає 73505,22 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 червня 2018 року позивачем до ПрАТ «СК «Юнівес» подано заяву про виплату різниці страхового відшкодування, посилаючись на те, що страховою компанією йому було виплачено 19116,84 грн, а вартість спричиненої шкоди склала 74 510,84 грн.

Відповідно до угоди про виплату страхового відшкодування від 26 липня 2018 року, між позивачем ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Юнівес» укладено угоду про узгодження розміру страхового відшкодування (за вирахуванням франшизи) за страховим випадком згідно до його заяви на виплату страхового відшкодування в розмірі 45000 грн.

ОСОБА_1 підтвердив , що отримав від страхової компанії частину виплати у розмірі 19 116, 84 грн. Сторони домовилися, що загальний розмір страхового відшкодування, який підлягає доплаті складає 25883,16 грн.

Як вбачається з виписок з карткового рахунку позивача наданих ПАТ «УкрСибБанк» 31 травня 2018 року на рахунок позивача надійшла сума 19116,84 грн та 30 липня 2018 року сума 25 883,16 грн.

Згідно акту виконаних робіт №1048 від 31 серпня 2018 року ТОВ «Баварія Моторс» вартість виконаних робіт склала 64 028,51 грн., які сплачені позивачем, що підтверджується копією квитанції № 093110001 від 31 серпня 2018 року.

04 вересня 2018 року позивачем на адресу відповідача поштою направлена досудова вимога про відшкодування шкоди завданої ДТП у розмірі 20034,13 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн. Дана досудова вимога 09 вересня 2018 року отримана відповідачем особисто, що підтверджується копією поштового повідомлення.

Таким чином, сторонами не заперечується, що ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» було виплачено страхову виплату у розмірі 45 000 грн.

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що невідшкодованою залишилась сума в розмірі 20034,13 грн (65 034,13 грн - 45 000 грн)., яку повинен відшкодувати відповідач.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Спеціальним законом, що регулює питання виплати страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та яким керується страховик цивільно-правової відповідальності є Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Так ст. 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За приписами статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Вищевикладене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Як свідчать матеріали справи, згідно полісу № АМ/1511456 обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована у ПрАТ «СК «Юнівес» строком з 09 листопада 2017 року 08 листопада 2018 року, страхова сума (ліміт відповідальності) за полісом складає 100000 грн.

Відповідно до п. 2 угоди про виплату страхового відшкодування № ГО-10627/ХВ від 26 липня 2018 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ЮНІВЕС» та ОСОБА_1 узгоджено розмір страхового відшкодування (за вирахуванням франшизи ) за зазначеним страховим випадком в розмірі 45 000 грн.

Згідно з п. 3 угоди ОСОБА_1 підтвердив, що отримав від ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» виплату частини страхового відшкодування по страховому випадку, визначеному в п. 1 цієї Угоди в розмірі 19116, 84 грн.

Згідно з п. 4 сторони за взаємною згодою домовились, що загальний розмір страхового відшкодування , який підлягає доплаті ПрАТ «ЮНІВЕС» на користь ОСОБА_1 складає 25883,16 грн та здійснюється шляхом перерахування коштів на реквізити/рахунок № НОМЕР_4 в АТ «Укрсиббанк» МФО 351005 ОКПО в строк до 31 липня 2018 року. (а.с. 23).

Таким чином сторонами узгоджено і не заперечується, що ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» було виплачено ОСОБА_1 . страхове відшкодування в розмірі 45 000 грн.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Пунктом 9.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

У разі якщо загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п`ятикратну страхову суму, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується.

Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого.

Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін.

П. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, як встановлено потерпілому була виплачена страхове відшкодування в розмірі 45000 грн., розмір завданої шкоди - 64034,13 грн., страхова сума визначена в полісі в розмірі 100000 грн., розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, тому відповідно до положень законодавства страховик ПрАТ «СК «Юнівес» у межах страхової сум, зазначеної у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

До страховика ПрАТ «СК «Юнівес» про стягнення спірної суми 20034, 13 грн. позивач ОСОБА_1 не звертався.

Висновок суду про те, що на ПрАТ «СК «Юнівес», як страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхової суми, а не на ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якої була застрахована, є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Стосовно додатковим рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 січня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500 грн. суд зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, представництво інтересів відповідача в суді здійснював адвокат Прасолов І.В., з яким відповідач уклала договір про надання професійної правничої допомоги № 10/18.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представником відповідача надано договір про надання професійної правничої допомоги від. 29 листопада 2018 року за 10/18; звіт № 1 від 21 січня 2019 року про приймання - передавання наданих послуг за результатами виконання умов договору № 10/18 від 29 листопада 2018 року; копія квитанції, що підтверджує оплату наданих послуг.

На виконання частини 3 статті 137 ЦПК України також зазначено, що адвокатом Прасоловим І.В. надано наступні послуги: складання та подання відзиву на позовну заяву у розмірі 3000 грн. та представництво інтересів відповідача в судовому засіданні 17 січня 2019 року в Комінтернівському районному суді м. Харкова по справі № 641/7032/18 у розмірі 1500 грн.

Судом встановлено, що заява представника відповідача про долучення доказів на підтвердження понесених витрат подана 22 січня 2019 року, тобто протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду та надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та квитанція про оплату послуг адвоката.

У зв`язку з вищевикладеним, суд вважав за необхідне ухвалити у даній цивільній справі додаткове рішення, та вирішити питання про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500, 00 грн.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Понесені витрати є документально підтвердженими, тому суд вважає висновок суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн. правильним.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За такого з урахуванням конкретних обставин справи колегія суддів вважає за можливе обмежуватись наведеним обґрунтуванням стосовно найбільш суттєвих доводів відповідача

Згідно з частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовано обставини справи, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України надана правильна правова оцінка доказам по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України є законним і обґрунтованим, і доводами апеляційної скарги не спростовується, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального праві, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Адвокат Прасолов В.І. також просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати за надання правничої допомоги в сумі 2 000 грн.

На підтвердження вказаних витрат надав суду копію звіту про приймання-передавання надані послуг адвокатом Прасоловим І.В. за результатами виконання умов договору № 10/18 від 29 листопада 2018 року, згідно якого вартість послуг зі складання відзиву на апеляційну скаргу на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 січня 2019 року та на додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 січня 2019 року склала 1000 грн., які були сплачено відповідно до наданої квитанції від 11 березня 2109 року. (а.с. 133-134).

Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1 - 4 статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»).зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу та розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

За положеннями Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Цей Закон визначає, що видами правової допомоги - є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

За змістом положень статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням.

Відповідно частин першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (Постанова Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17).

Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. п. в п.4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, надання правничої допомоги підтверджено належними та достатніми доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, тому суд вважає, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 000 грн. у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 січня 2019 року та на додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 січня 2019 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 000 грн. у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки у випадках передбачених ч. 3 ст. 289 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 липня 2019 року.

Головуючий - І.О. Бровченко

Судді : І.В. Бурлака

А.І. Колтунова