УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 року м. Селидове

Селидівський міський суд Донецької області в складі

- головуючого судді Черкова В.Г.,

- при секретарі судового засідання Островерховому Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення суми боргу, в обґрунтування якого зазначив, що 15.09.2011 р. між ним та ОСОБА_4 з однієї сторони, а також ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з іншої було укладено договір про сумісну діяльність, відповідно до якого сторони зобов`язались діяти сумісно без створення юридичної особи шляхом об`єднання майна, грошових коштів, інших матеріальних ресурсів, свого професійного досвіду, а також ділової репутації і ділових зв`язків з метою ведення сумісного бізнесу пі церії, повне найменування «Нью-Йорк-Стрит-Пицца». В рамках зазначеного договору сторони внесли вклади, розмір і умови внесення яких закріплені у ст.2 Договору. Отже, позивач надав відповідачам позику у розмірі 300000,00 грн. для формування вкладу учасників, тобто, вніс частину вкладу за відповідачів, що підтверджується п.2.1 та 2.2 Договору. Відповідачі зобов`язались повернути борг до 15.09.2013 р., але свої зобов`язання не виконали. Сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних становить 1041951,40 грн., з яких 524629,64 грн. сума основного боргу, 470278,00 грн. інфляційна складова, 47043,74 грн. 3 % річних, яку просив стягнути з відповідачів на його користь. Також, просив стягнути на його користь судовий збір по справі у розмірі 6890,00 грн.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надали суду відзив, в якому заперечував проти позовних вимог. Зазначив, що 15.09.2011 р. між ним, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було підписано договір як намір про сумісну діяльність. Для розвитку бізнесу ними було вкладено 200000,00 грн., а позивач обіцяв вкласти 500000,00 грн. і зайняти їм 300000,00 грн. строком на два роки. Таким чином, позивач повинен був укласти з ними договір позики, передати гроші, отримати підтвердження передачі грошей, однак своїх намірів не виконав, грошей не передав. Позивач разом з позовною заявою не надав суду підтвердження про передачу обіцяних грошей у розмірі 300000,00 грн. Позовна заява містить зазначення про суму основного боргу 524629,64 грн., однак, позивач не вказує, з чого складається ця сума, відсутній розрахунок чому не 300000,00 грн., а 524629,64 грн. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У даному випадку позика була тільки обговорена у договорі сумісної діяльності, а договору позики і розписки про передачу чи отримання грошей не було з причин відмови позивача від передачі грошей чи придбання устаткування. Просили відмовити у задоволені позовних вимог.

Позивач надав відповідь на відзив в якому зазначив, що всі зазначені відповідачами документи і дії свідчать про виконання умов договору про сумісну діяльність від 15.09.2011 р., в тому числі й внесення позивачем грошових коштів. Відсутність розписки має пояснення в тому, що ці грошові кошти були внесені позивачем як безпосередньо вклад у сумісну діяльність замість відповідачів, умови про що й були оговорені в Договорі. Підтвердженням правовідносин сторін є також переписка їх електронною поштою, з якої видно, що відповідачі систематично звітували перед позивачем про витрачені кошти, укладені договори та інше. До того ж, вказаний Договір від 15.09.2011 р. не визнавався недійсним, не був скасованим, що додатково доводить дійсність обставин, на які посилається позивач. У п.4.1 цього Договору сторони визначили, що учасники відповідають солідарно за всіма сумісними обов`язками, незалежно від підстав їх виникнення. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач та його представник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Надали заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги не визнали в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного.

Відповідно до статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом частин першої-третьої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність не господарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності не господарюючих суб`єктів.

У вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір - господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України. Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

У відповідності до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст.20 Господарського процесуальногокодексу України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 24.10.2011року «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам»з огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1,4-1, 12 ГПК господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Відповідно до п. З вказаної Постанови у вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Таким чином, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори, пов`язані з: приватизацією державного та комунального майна (крім спорів про приватизацію державного житлового фонду), в тому числі спори про визнання недійсними відповідних актів органів місцевого самоврядування та органів приватизації, а також спори зі справ, що виникають з корпоративних відносин.

15.09.2011 р. між ОСОБА_1 , ОСОБА_4 «Учасник 1» з однієї сторони та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 «Учасник 2» з іншої було укладено Договір про сумісну діяльність. (а.с.9).

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Цивільного кодексу України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 1 ст. 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу

У відповідності до відомостей наданих сторонами в якості доказів по справі, судом встановлено, що як позивач, так і відповідачі на час укладення договору були зареєстровані як фізична особа-підприємець (а.с.72-79, 145-171).

При цьому, хоча позивачем у позові було зазначено, що Договір про сумісну діяльність було укладено без створення юридичної особи, суд дійшов висновку, що предметом спору є повернення грошових коштів, які були сплачені позивачем фізичною особою-підприємцем, в якості оплати вартості сумісного проекту частини відповідачів фізичних осіб-підприємців, у розмірі 300000,00 грн. із загальної частки вартості проекту в 1000000,00 грн., при процентному співвідношенні вкладів учасників по 50 %, тобто по 500000,00 грн.

Відповідно до п. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Беручи до уваги, що сторони на час укладання договору були зареєстровані як фізичні особи-підприємці, а спірні правовідносини виникли в зв`язку з не виконанням учасниками справи Договору про сумісну діяльність, суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, так як спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 19, п.1 ч.1ст. 255 ЦПК України, ст. ст. 1, 3, 20, 128 ГПК України, п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 24.10.2011 року «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам», суд -

ВИРІШИВ :

Провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , про стягнення суми боргу закрити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.Г.Черков