ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 жовтня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 749/308/19

Головуючий у першій інстанції - Шаповал З. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1339/19

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді - Бобрової І.О.,

суддів - Губар В.С., Шитченко Н.В.,

за участю секретаря - Шкарупи Ю.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Державний нотаріус Сновської районної державної нотаріальної контори,

розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 15 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, визнання спадкоємцем четвертої черги та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину,

місце постановлення рішення судом першої інстанції - м.Сновськ,

дата складання повного тексту рішення суду - 23.08.2019,

У С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, визнання спадкоємцем четвертої черги та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідач ОСОБА_2 як спадкоємець п`ятої черги отримала спадщину після смерті ОСОБА_3 , проте таке спадкування було неможливим через наявність у спадкодавця спадкоємців четвертої черги. Зазначала, що вона з 2001 року спільно проживала із ОСОБА_3 за адресою його мешкання у АДРЕСА_1 . Після спільного придбання в 2005 році разом з ОСОБА_3 у часткову власність будинку у АДРЕСА_2 , проживали в ньому разом, вели спільне господарство, зареєстрували своє місце проживання за зазначеною адресою. Зазначає, що після смерті ОСОБА_3 продовжила фактично проживати в будинку зі своєю дочкою, вважаючи себе спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті померлого. Позивач вважала, що в силу положень ст.1264 ЦК України має право на спадкування майна спадкодавця, оскільки в зареєстрованому шлюбі з іншою особою не перебувала, фактично проживала однією сім`єю разом з ОСОБА_3 з 2001 року. Просила встановити факт проживання її та ОСОБА_3 спільно однією сім`єю без шлюбу з 2001 року до смерті останнього 10.06.2015, визнавши її спадкоємцем четвертої черги. Крім того просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 05.10.2016, видане державним нотаріусом Сновської районної державної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі за №1118.

Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 15 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права. Скаржник зазначає, що факт проживання спільно однією сім`єю її та спадкодавця в ході розгляду справи не заперечувався та визнавався стороною відповідача, проте в основу судового рішення суд поклав інші слова відповідача про те, що позивач та ОСОБА_3 жили як сусіди, чекаючи, поки останній завершить прибудову до своєї частини будинку, незважаючи на те, що будинок має лише один вхід, кухню, санвузол, котельню, а тому неможливо жити три з половиною роки як сусіди. Позивач посилається на те, що судом проігноровано покази свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які дали однозначні покази, що вони з ОСОБА_3 проживали разом як подружжя і вели спільне господарство. Не погоджується позивач із висновком суду про наявність між нею та ОСОБА_3 домовленості щодо розподілу будинку. Копія паспорту ОСОБА_3 , що завірена відповідачем 19.04.2019, не може бути визнана належним доказом, оскільки згідно з вимогами закону паспорт померлого громадянина мав бути вилучений ще у 2015 році. У свідоцтві про право на спадщину, яке отримала відповідач, також адреса успадкованої частини будинку значиться без визначення окремої квартири. Свідок ОСОБА_7 відповіла в судовому засіданні, що особистих речей ОСОБА_3 у неї в дома нема, та що він періодично приїздив до неї. Наполягання відповідача на тому, що саме вона понесла весь тягар витрат на поховання та погашення боргів спадкодавця, жодним чином не підтверджують факту припинення відносин позивача із ОСОБА_3 . Не погоджується позивач також із висновком суду про те, що факт повідомлення позивача про смерть ОСОБА_3 сторонньою людиною свідчить про відсутність між ними ознак, притаманних членам сім`ї. В той же час поза увагою суду залишився той факт, що позивач була присутня на похоронах ОСОБА_3 . Не враховано судом й інші докази, зокрема, їх спільні фото, покази свідків зі сторони позивача, придбання спільно будинку та проживання в ньому 10 років разом з дочкою позивача, реєстрація місця проживання позивача та спадкодавця за однією адресою.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 15.08.2019 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, не погоджуючись із доводами, викладеними позивачем в скарзі. Оскільки будинок був у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , іншого житла вона не мали, тому і продовжували проживати у спільному будинку як співвласники житла, проте їх відносини не носили характеру сімейних, кожен жив своїм окремим життям та своїми інтересами. Зазначає, що позивачем не надано суду жодного доказу, що між нею та ОСОБА_3 існували взаємні права і обов`язки, зумовлені саме проживанням однією сім`єю. Прописка ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_3 підтверджується як копією його паспорту, так і відповіддю Сновської міської ради на адвокатський запит. Позивач також зареєстрована з 08.12.2005 у квартирі №1 , що свідчить про те, що будинок перетворився на квартири, і що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були прописані в різних квартирах. Відповідач стверджує, що на день смерті ОСОБА_3 , він та ОСОБА_1 були чужими людьми, тривалий час не підтримували будь-яких стосунків, не мали взаємних прав та обов`язків, які притаманні сім`ї. Після термінової госпіталізації ОСОБА_3 в лікарні повідомив номер телефону саме ОСОБА_2 , яка займалась закупівлею ліків, а після смерті ОСОБА_3 поховала його, встановила пам`ятник та сплатила кредити померлого на загальну суму близько 29000 грн. ОСОБА_1 ані при лікуванні, ані при похованні, ані при облаштуванні могили ОСОБА_3 ніякої участі не брала, кредити не сплачувала, хоча в суді стверджувала, що кредити вони брали вдвох з ОСОБА_3 для будівництва прибудови до спільного будинку.

Третя особа своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення суду відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в обґрунтування своїх вимог не надала жодного доказу, який би містив інформацію щодо предмета доказування, а встановлені судом обставини свідчать, що між позивачем та спадкодавцем не було ознак, притаманних членам сім`ї.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно частини першої, другої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У частин першій статті 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

За змістом ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

ОСОБА_1 свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона разом із спадкодавцем проживала однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 2001 року по 10.06.2015.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень СК України визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року.

Таким чином, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України з 01 січня 2004 року. Кодекс про шлюб та сім`ю УРСР не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживала разом без реєстрації шлюбу.

З огляду на вказані приписи Закону, встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 2001 по 01.01.2004, про що заявлено ОСОБА_1 , є неможливим.

Крім того, станом на 2001 рік відповідно до записів у паспорті ОСОБА_1 , остання перебувала у шлюбі з ОСОБА_8 .. Шлюб розірваний 19.11.2002 (а.с.9).

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 14.10.2005 придбали у власність в рівних частках кожний житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно з довідкою виконкому Сновської міської ради Сновського району від 13.02.2019, яка міститься в матеріалах, ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 з 07.02.2006 і знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з даними паспорту ОСОБА_1 , остання зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 з 28.12.2007 (а.с.9).

Факт проживання ОСОБА_1 за однією адресою разом як сім`я не заперечувала і відповідачка ОСОБА_2 , проте визнавала факт такого проживання лише приблизно до 2012 року. Стверджувала, що в цей період ОСОБА_1 та ОСОБА_3 припинили спільне проживання, розпочали процес реального розподілу будинку, після чого ОСОБА_3 розпочав відносини з ОСОБА_9 , яка проживала в м.Корюківка Чернігівської обл., куди ОСОБА_3 постійно приїжджав.

Суд вважає, що позивачем не доведено, що її стосункам із спадкодавцем, в період з 2012 року по 10.06.2015 були притаманні ознаки сім`ї.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Звертаючись з цим позовом до суду, на підтвердження факту спільного проживання з відповідачем в період з 2001 по 10.06.2015 позивач надала фотокартки, заявила про допит свідків, а також посилалась на те, що вони з ОСОБА_3 проживали як одна сім`я, були зареєстровані за однією адресою, вели господарство, виховували її доньку від попереднього шлюбу, робили ремонт та прибудови до будинку.

Суд першої інстанції вірно встановив, що факт реєстрації та проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за однією адресою пов`язано із наявністю у кожного з них права власності на частину одного будинку та відсутністю іншого місця проживання, зокрема, у ОСОБА_3

Спільне проживання за однією адресою без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Посилання позивача на спільні фото її та ОСОБА_3 , в тому числі на спільне відвідування випускного дочки ОСОБА_1 , не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, з огляду на приписи статті 74 СК України, без наявності інших ознак сім`ї. Фотокартки датовані 2002 - 2013 роками (а.с.78-84).

Доводи ОСОБА_1 про спільне будівництво, зокрема, зведення за спільні кошти у 2014 році прибудови до будинку не підтверджені, в розумінні ст. 81 ЦПК України, жодними доказами, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом вірно проаналізовані події, що передували смерті ОСОБА_3 , зокрема, надання відповідачкою фізичної та матеріальної допомоги спадкодавцю в лікарні; обрання ОСОБА_3 . саме своєї тітки ОСОБА_2 , як близької особи, якій слід медичними працівниками повідомити про його екстрену госпіталізацію. Також судом вірно прийнято до уваги, що згідно з довідкою ДПТНЗ «Сновське вище професійне училище лісового господарства» від 18.04.2019 допомогу на поховання ОСОБА_3 було видано ОСОБА_2 (а.с.36-38). Поховання, виготовлення пам`ятника також відбулось за рахунок ОСОБА_2 (а.с.39-41). В подальшому саме ОСОБА_2 виконала кредитні зобов`язання ОСОБА_3 (а.с.119,203). Зазначені обставини визнавались позивачем ОСОБА_1 , при цьому остання не змогла пояснити, чому вона не приймала участь у погашенні кредитних зобов`язань, якщо ці гроші бралися на потребу її сім`ї з ОСОБА_3 .

Під час допиту останньої в якості свідка ОСОБА_1 не заперечувала, що процес реального розподілу будинку на дві квартири вони з ОСОБА_3 розпочали ще до його смерті. В подальшому вона продовжила цей процес, оплативши послуги техніка з БТІ. Вказане спростовує доводи апеляційної скарги щодо безпідставності висновків суду щодо реального розподілу будинку.

Посилання ОСОБА_1 на довідку архівного відділу Сновської міської ради від 11.03.2019 №10-06/546 (а.с.15) не може бути прийнято колегією суддів до уваги, оскільки відповідно до цієї довідки в архівному відділі Сновської міської ради немає даних по виділенню в натурі окремих кімнат - квартир АДРЕСА_2 , заявникові рекомендовано звернутися до архівного відділу КП «ЧМБТІ». Матеріали справи не містять даних про звернення ОСОБА_1 із відповідним запитом до рекомендованої установи.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного прийняття до уваги судом першої інстанції наданої відповідачкою копії паспорту покійного ОСОБА_3 без огляду оригіналу цього документу є безгрунтовними, оскільки факт реєстрації ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_3 підтверджується, окрім даної копії, довідкою Сновської міської ради від 13.02.2019 №12-06/337 (а.с.14), а реєстрацію ОСОБА_1 в квартирі №1 даного будинку - оригіналом її паспорту Громадянина України серії НОМЕР_1 , копія якого міститься на а.с.94.

З матеріалів інвентаризаційної справи будинку АДРЕСА_2 , яка була досліджена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, вбачається, що в даній справі містяться записи щодо внесення зміни до основної будівлі (аркуш 23 інвентаризаційної справи). Приміщення будинку розподілені на квартиру №1 та квартиру №2 ( аркуш 12 інвентаризаційної справи). Сторони отримали власні технічні паспорти на будинок з визначенням приміщень в кожній з квартир (а.с.44, 121). Будівельний паспорт на прибудови до житлового будинку та гаражу був виданий ОСОБА_3 09.07.2014 (а.с.48). Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 підтвердив ту обставину, що під час будівництва прибудови їжу працівникам привозила тітка ОСОБА_3 - ОСОБА_2

Судом також було встановлено, що станом на 08.03.2015, покійний ОСОБА_3 мав стосунки із ОСОБА_7 , про що свідчать фотокартки на а.с.50-53, показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , що були колегами ОСОБА_3 по роботі, та ОСОБА_7 Не заперечувала в судовому засіданні апеляційного суду наявність таких стосунків і позивач.

Наведені вище докази, що надані відповідачем, в їх сукупності. спростовують доводи позивача щодо наявності сімейних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 після 2012 року.

Посилання скаржника на необґрунтоване відхилення судом першої інстанції показань свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 колегія суддів до уваги не приймає. Вказані особи дійсно показали, що постійно бачили ОСОБА_3 біля свого будинку АДРЕСА_2 , проте жоден зі свідків не показав, що заходив до цього будинку і бачив як саме жили в ньому ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , чи мали вони спільний побут, бюджет тощо. Суд першої інстанції, з огляду на вказане вище зробив вірний висновок, що проживання ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_2 було зумовлено відсутністю в нього іншого житла в м.Сновськ.

Колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки вони не підтверджені належними доказами. Вимоги щодо визнання ОСОБА_1 спадкоємцем 4 черги та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 05.10.2016 є похідними від вимог про встановлення юридичного факту. Оскільки суд не знайшов підстав для встановлення такого факту, підстави для задоволення похідних вимог також відсутні, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Посилання скаржника на невірне застосування судом першої інстанції правового висновку ВС у справі №461/4689/15-ц не може бути взято апеляційним судом до уваги, оскільки такі посилання на правильність висновків суду першої інстанції не впливають.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, правильно застосував наведені вище норми матеріального права, дав належну оцінку правовим підставам заявленого позову та зібраним у справі доказам, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу та засад змагальності сторін, відповідно до яких позивач зобов`язана була довести обставини, на які посилалася на підтвердження позову, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність факту спільно проживання однією сім`єю сторін без реєстрації шлюбу не менше п`яти років до дня смерті спадкодавця, та з цих підстав правильно відмовив у позові.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 15 серпня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

В.С.Губар

Н.В.Шитченко

Повний текст постанови складений 31.10.2019.