ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року

м. Харків

Справа № 643/2797/17

Провадження № 22-ц/818/2442/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І. В. Колтунової А. І.,

за участю секретаря - Прокопчук І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2019 року в складі судді Сугачової О.О.,

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання заповіту ОСОБА_6 від 17.05.2012, складений секретарем виконкому Покровської сільської ради Коломацького району Харківській області недійсним; визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 24.05.2018 залучено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в якості співвідповідачів, як правонаступників померлої ОСОБА_5 по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом.

11.10.2018 ОСОБА_1 подав до суду заяву про зміну предмета або підстав позову та позивач остаточно просить визнати заповіт ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений 17.05.2012 секретарем виконкому Покровської сільської ради Коломацького району Харківської області, нікчемним; визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину домоволодінні АДРЕСА_2 та на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Обґрунтовуючи доводи позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_6 є матір`ю, яка була зареєстрована в АДРЕСА_3 , фактично проживала у АДРЕСА_2 . У 1995 ОСОБА_6 склала заповіт, яким все своє майно заповіла в рівних долях своїм дітям ОСОБА_5 та позивачу. ІНФОРМАЦІЯ_1 мати померла. Після смерті матері позивач дізнався, що остання незадовго до смерті скасувала заповіт від 1995 і на випадок своєї смерті зробила розпорядження щодо всього свого майна, яке заповіла доньки ОСОБА_5 Заповіт складений 17.05.2012, посвідчений секретарем виконкому Покровської сільської ради Коломацького району Харківській області. Позивач вважає заповіт нікчемним, оскільки на час його складання матері було 78 років, у 2010 остання перенесла операцію на очах в офтальмологічної клініці ім. проф. Л.Л. Гіршмана та і після операції мала проблеми із зором, тому під час складання заповіту не могла самостійно чітко прочитати текст заповіту до його підписання.

В судовому засіданні представник позивача підтвердив вищевказані обставини та вимоги позову, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача вимоги позову не визнав повністю, надавши письмові заперечення, в яких посилається на безпідставність доводів та недоведеність позовних вимог, оспорюваний заповіт складений у відповідності до чинного законодавства та за волевиявленням спадкодавця.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2019 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Судове рішення мотивоване тим, що з боку позивача належним чином не підтверджено та не доведено вимоги позову у повному обсязі, тому в задоволені позовних вимог необхідно відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_9 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Обґрунтовуючи скаргу посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Зазначає, з боку позивача не було жодних посилань, що ОСОБА_6 не була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а обґрунтовується невідповідністю форми посвідчення договору, оскільки запис про прочитання заповіту у голос здійснено у заповіті після підписання його ОСОБА_6 .

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що позивач є сином ОСОБА_6 .

17.05.2012 секретарем виконавчого комітету Покровської сільської ради Коломацького району Харківської області ОСОБА_10. посвідчений заповіт, яким ОСОБА_6 на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що все її майно, де б воно не було із чого б не складалось і взагалі, все те, що буде неї належати на день смерті і на що за законом матиме право, заповідала дочці ОСОБА_5 , повністю.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 .

Такі обставини підтверджено копіями свідоцтва про народження, свідоцтв про смерть, заповіту від 17.05.2012 (а.с. 11-14).

У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, що затверджений наказом Міністерства юстиції України № 3306/5 від 11 листопада 2011 року (далі - Порядок) визначено порядок посвідчення заповіту.

Так, у пункті 1.2. розділу I цього Порядку в редакції 2011 року зазначено, що нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. При вчиненні нотаріальної дії посадові особи органів місцевого самоврядування встановлюють особу, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії (пункти 2.1., 2.3. розділу II Порядку).

Відповідно до пункту 1.4 Розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 3306/5 від 11 листопада 2011 року заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом.

Заповіт ОСОБА_6 складений у письмовій формі, із зазначенням місця (приміщення виконавчого комітету Покровської сільської ради Коломацького району Харківської області) і часу складення заповіту (10 година 00 хвилин), дати й місця народження заповідача ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , що народилася у с. Успенівка, Петропавлівського району Дніпропетровської області), та підписаний особисто заповідачем.

Таким чином, зі змісту заповіту вбачається, що його складено у письмовій формі, із зазначенням дати, місця його складення та засвідчено гербовою печаткою. Перед підписанням заповіту ОСОБА_6 . зміст вимог ст. ст. 207,1235, 1241, 1248, 1253, 1254, 1307 ЦК України роз`яснено та заповіт складено відповідно до вимог ч. 2 ст. 148 ЦК України, про що свідчить підпис спадкодавця після зазначення вказаних відомостей.

Доказів того, що відповідні вимоги статей ЦК України ОСОБА_6 не було роз`яснено або останньою перед підписання заповіту відповідно до вимог ч. 2 ст. 1248 ЦК України не було його прочитано, матеріали справи не містять.

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням заяви від 11 жовтня 2018 року про зміну предмету або підстав позову, позивач не посилається на відсутність у ОСОБА_6 у момент складання оспорюваного заповіту вільного волевиявлення та відповідності волевиявлення її внутрішній волі.

Із листа Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 26 квітня 2017 року вбачається, що у 2012 для посвідчення заповіту особа вправі була звернутися до посадової особи органу місцевого самоврядування (а.с. 47).

За вимогами п. 1.2. Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 № 3306/5, нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Розпорядженням голови Покровської сільської ради Коломацького району Харківської області від 16.02.2012 № 14 відповідальною особою за вчинення нотаріальних дій віднесених законом до відома Покровської сільської ради призначено було секретаря ради ОСОБА_10 (а.с. 51).

Підпис ОСОБА_6 на тексті правочину засвідчений секретарем виконавчого комітету Покровської сільської ради Коломацького району Харківської області ОСОБА_10, , яка мала повноваження відповідно до статті 1251 ЦК України, статті 37 Закону України «Про нотаріат», статті 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» на вчинення нотаріальної дії - посвідчення заповіту.

Пунктом 1.10 Розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, відомості про посвідчення посадовими особами органів місцевого самоврядування заповітів та інформація про їх скасування, зміну або видачу дубліката підлягають обов`язковому внесенню до Спадкового реєстру у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2011 № 491 «Про затвердження Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі».

Із витягу від 18.05.2012 вбачається про складення та посвідчення заповіту, що внесено до Спадкового реєстру у встановленому порядку (а.с.52).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати заповіт таким, що не відповідає вимогам закону. Позивачами не надано доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. При цьому судом встановлено, що при посвідченні заповіту були дотримані вимоги щодо його форми - заповіт складений у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання та посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Доводи апеляційної скарги про те, що аналізуючи текст оспорюваного заповіту на предмет відповідності нормам законодавства щодо його форми та порядку посвідчення, можна дійти висновку щодо наявності суттєвих порушень є безпідставними, оскільки такі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції, висновків судів не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів з їх оцінкою. При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Отже, установивши, що позивач, як на підставу своїх вимог щодо встановлення нікчемності заповіту, не надав суду жодного належного та допустимого доказу, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

З огляду на викладене, та керуючись ст. 375 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу та залишити судове рішення без змін, так як судове рішення першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 липня 2019 року.

Головуючий - І.О. Бровченко

Судді : І.В. Бурлака

А.І. Колтунова