ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року

м.Суми

Справа №589/4842/16-ц

Номер провадження 22-ц/816/4374/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Орлов І. В. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Чернадчука О.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Сумського апеляційного суду цивільну справу № 589/4842/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 18 червня 2019 року (суддя Курбанова А.Р., дата складення повного тексту рішення - 27 червня 2019 року) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль, -

в с т а н о в и в :

02 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 з позовом у якому просив суд визнати за ним право власності позивача на автомобіль Toyota Land Cruiser 120, 2004 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_2 зазначив, що у березні 2012 року він купив спірний автомобіль у громадянина ОСОБА_4 Документально цей автомобіль був оформлений на ім`я відповідача ОСОБА_3 , який доводився позивачу тестем і з яким на той час у ОСОБА_2 були дружні стосунки. У Свідоцтві про реєстрацію спірного автомобіля позивача записали не як власника, а як особу, що має право керувати цим транспортним засобом. Після розлучення позивача з дружиною, у листопаді 2016 року працівники поліції вилучили спірний автомобіль та передали його документальному власнику - ОСОБА_3 . З метою подальшої реалізації спірного автомобіля відповідач отримав дублікат Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Оскільки позивач особисто сплачував кошти за автомобіль, отримував від продавця ключі та документи, тому ОСОБА_2 вважав, що саме він, а не відповідач, на законних підставах набув право власності на транспортний засіб. Для відповідача договір жодних прав і обов`язків не породжував. Оскільки відповідач не придбавав і не приймав спірний автомобіль, тому правочин, на підставі якого автомобіль був зареєстрований за ОСОБА_3 в силу частини 1 статті 234 ЦК України є фіктивним в частині визначення особи покупця.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 18 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю заявлених вимог. Суд скасував заборону на відчуження автомобілю, яка накладалася за ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 07 грудня 2016 року про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

За доводами апеляційної скарги позивач вважає доведеним факт придбання спірного автомобіля саме ним, а не відповідачем. Формальна реєстрація транспортного засобу за відповідачем підтверджує фіктивність укладеного правочину. Позивач зазначив, що у зв`язку із законодавчими змінами цивільного процесу, він був позбавлений судом можливості заявити вимогу про визнання удаваним укладеного 16 січня 2012 року між ним та ОСОБА_4 правочину, який був оформлений Довідкою-рахунком КІМ 954069 від 16 січня 2012 року. Суд першої інстанції не визначив порядок розгляду справи, підготовче судове засідання не провів. З урахуванням доведених у справі обстави, суд мав визнати за ОСОБА_2 право власності на спірний автомобіль.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - адвокат Чернадчук О.В., просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, зазначивши, що вимоги про визнання недійсним правочину від 16 січня 2012 року з підстав його фіктивності у суді першої інстанції не заявлялися та судом такі вимоги не розглядалися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити з огляду на таке.

Судом встановлено, що на підставі виданої ТОВ «Фаворит» Довідки-рахунку НОМЕР_3 від 16 січня 2012 року, автомобіль Toyota Land Cruiser 120, 2004 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 був зареєстрований за ОСОБА_3 . Вказана довідка-рахунок, а також належне колишньому власнику автомобіля - ОСОБА_4 Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 12 січня 2011 року, були підставою для здійснення реєстрації спірного автомобіля за ОСОБА_3 з видачею останньому нового Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 07 квітня 2012 року. У зазначеному Свідоцтві позивач ОСОБА_2 зазначався як особа, що має право на керування автомобілем. Вищевказані копії документів, що були підставою для здійснення реєстрації автомобіля у 2012 році, знищені за закінченням терміну зберігання (а.с. 4, 30, 51,116).

15 листопада 2016 року співробітниками Шосткинського ВП ГУНП у Сумській області в місті Шостка спірний автомобіль було вилучено у ОСОБА_2 та 17 листопада 2016 року передано власнику - ОСОБА_3 , право власності якого підтверджено Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 07 квітня 2012 року (а.с. 6).

26 листопада 2016 року територіальним сервісним центром № 5941 міста Глухів Сумської області було замінено номерні знаки з НОМЕР_2 на НОМЕР_7 та ОСОБА_3 видано нове Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 (а.с. 30, 51).

На підтвердження права власності на спірний автомобіль позивач ОСОБА_2 надав суду складений у простий письмовій формі Договір від 27 березня 2012 року купівлі-продажу автомобіля. З тексту зазначеного документа слідує, що продавець ОСОБА_4 за 30.000 доларів США у місті Путивлі продав покупцю ОСОБА_2 автомобіль Toyota Land Cruiser 120, 2004 року випуску. При цьому позивач отримав від продавця Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і комплект ключів (а.с.6).

Крім того, позивачем була надана нотаріально посвідчена заява ОСОБА_4 , якою останній підтвердив факт продажу ОСОБА_2 спірного автомобіля за 30000 доларів США, отримання від позивача цих коштів та передання йому автомобіля (а.с. 129).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем ОСОБА_3 неодноразово порушувалось питання про застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності та відмови у зв`язку з цим у задоволенні позовних вимог (а.с. 24-26, 100, 157).

Висновком № 053 судової автотоварознавчої експертизи від 10 лютого 2017 року визначено ринкову вартість автомобіля Toyota Land Cruiser 120 станом на 10 лютого 2017 року, яка становила 392007,97 гривень (а.с. 41-47).

Вирішуючи спір, місцевий суд критично оцінив доводи позивача про фіктивність укладеного між ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3 договору купівлі-продажу спірного автомобіля, оформленого довідкою рахунком КІМ 954069 від 16 січня 2012 року, оскільки вимог про визнання недійсним цього правочину позивачем не заявлено. Суд виходив з правомірності набуття відповідачем права власності на спірний автомобіль, а тому не взяв до уваги надані позивачем докази на підтвердження розміру доходів ОСОБА_2 у 2011 році (а.с.65), договір купівлі-продажу автомобіля від 27 березня 2012 року (а.с. 66) та показання свідка ОСОБА_4 з приводу обставин продажу автомобіля як такі, що не мають доказового значення для встановленні власника спірного автомобіля. Відмовляючи у задоволенні позову суд також звернув увагу на спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах, зокрема щодо обов`язкового оформлення Договору купівлі-продажу транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Апеляційний суд погоджується з правильністю зазначених висновків суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи і нормам матеріального права.

Договір купівлі-продажу це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень Цивільного кодексу України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (далі Порядок № 1388), які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Так, згідно з частиною 2 статі 8 Порядку № 1388, одним із видів документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є Довідка-рахунок, видана за формою згідно з додатком № 1 до цих Правил, видана суб`єктом підприємницької діяльності, який реалізує транспортний засіб.

Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі - Порядок № 1200), визначено механізм провадження торговельної діяльності у сфері оптової та роздрібної торгівлі автомобілями, автобусами, мотоциклами всіх типів, марок і моделей, причепами, напівпричепами та мотоколясками, тракторами, самохідними шасі, самохідними сільськогосподарськими, дорожньо-будівельними і меліоративними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами та транспортними засобами вітчизняного та іноземного виробництва (далі - транспортні засоби) та їх складовими частинами (двигуни, шасі, кузови, рами), що мають ідентифікаційні номери, а також тими транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, які перебували в користуванні і були зареєстровані в установленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 12 Порядку № 1200, суб`єкт господарювання для продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, повинен мати Довідки-рахунки.

Усі графи довідки-рахунка, акта приймання-передачі та біржової угоди заповнюються друкарським способом або від руки одним почерком, підписуються відповідальною особою суб`єкта господарювання та скріплюються круглою печаткою. У графу "вартість" вноситься вартість продажу транспортного засобу або складової частини, що має ідентифікаційний номер, у грошовій одиниці України (пункт 14 Порядку № 1200).

Тобто, довідка-рахунок - це документ, який виконує функції договору купівлі-продажу автотранспортного засобу, згідно з якою власник автомобіля зобов`язується передати права на володіння транспортним засобом покупцеві, а той, у свою чергу, повинен сплатити власнику заздалегідь узгоджену суму і вступити в права власності. Довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що перехід права власності на автомобіль Toyota Land Cruiser 120 від продавця - ОСОБА_4 до покупця ОСОБА_3 відбувся на підставі правочину, а саме за договором купівлі-продажу, який відповідно до вимог чинного на той час законодавства був оформлений Довідкою-рахунком КІМ 954069 від 16 січня 2012 року.

Письмовий договір від 27 березня 2012 року, пояснення продавця ОСОБА_4 , обставин переходу права власності та факт набуття позивачем права власності на автомобіль Toyota Land Cruiser 120 не підтверджують та підтверджувати не можуть, оскільки такий перехід права за визначеною законом процедурою відбувся 16 січня 2012 року, коли ОСОБА_3 став власником вищевказаного транспортного засобу, а згодом - 07 квітня 2012 року отримав Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 .

Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Про наявність передбачених законом підстав виникнення у ОСОБА_2 права власності на автомобіль Toyota Land Cruiser 120, матеріалами справи не доведено.

Відповідно до частини 1 статті 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

При цьому, для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Позивач, який 16 січня 2012 року не був стороною правочину з купівлі-продажу автомобілю, вимоги про визнання такого правочину фіктивним до його учасників - продавця ОСОБА_4 та покупця ОСОБА_3 не заявляв.

Провадження у даній справі було відкрито 07 грудня 2016 року. Розгляд справи неодноразово відкладався, у тому числі за клопотаннями позивача та його представника. Разом з тим, ОСОБА_2 у порядку частини 2 статті 31 ЦПК України (у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року), правом на збільшення розміру позовних вимог протягом усього часу розгляду справи до зміни редакції процесуального закону не скористався.

Оскільки перший судовий розгляд справи відбувся до набрання чинності новою редакцією ЦПК України, тому доводи апеляційної скарги про порушення місцевим судом вимог пункту 9 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень чинного ЦПК України, а також частини 3 статті 264 ЦПК України, які стосуються права на збільшення позовних вимог до закінчення підготовчого провадження, є безпідставними.

До того ж, у разі подання будь-якої заяви, передбаченої зокрема п. 2 ч. 2 ст. 49 чинного ЦПК України (збільшення розміру позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження), до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду (ч. 5 ст. 49 ЦПК України). Однак, від позивача після набрання чинності новою редакцією ЦПК України відповідних заяв про збільшення позовних вимог до суду першої інстанції не надходило.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують безпомилковість висновків суду першої інстанції, який правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог підстав для застосування передбачених статтею 267 ЦК України наслідків спливу позовної давності, як самостійної підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не мав.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову. Підстав для скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу позивача без задоволення, то відповідно до статті 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 18 червня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Дата складання повного тексту постанови - 28 жовтня 2019 року.

Головуючий І.В.Орлов (суддя-доповідач)

Судді: О.Ю.Кононенко

С.С.Ткачук