Справа № 440/1419/18 Головуючий у 1 інстанції: Шендрікова Г.О.
Провадження № 22-ц/811/448/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 року м.Львів

Справа 440/1419/18

Провадження № 22ц/811/448/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Буського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Буську 27 листопада 2018 року (суддя Шендрікова Г.О.)

у справі за позовом ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 до ПП «Агро-Прогрес», з участю третьої особи: Задвір`янської сільської ради Буського району Львівської області ,про самовільне захоплення земельної ділянки, стягнення майнової та моральної шкоди, -

встановив:

Представник ОСОБА_3 , який діє від імені ОСОБА_2 , звернувся з позовом про самовільне захоплення земельної ділянки, стягнення майнової та моральної шкоди. В обґрунтування позову посилається на те, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 1, 9426 га, успадкованої ним після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. До 2016 року згідно договору оренди землі № 46 від 30 січня 2007 року цю земельну ділянку використовував орендар ПП «Агро-Прогрес» в особі директора ОСОБА_5 . Вказує, що набувши право власності на земельну ділянку, ОСОБА_2 18 серпня 2016 року звернувся з заявою до директора ПП «Агро-Прогрес» ОСОБА_5 про припинення права користування земельною ділянкою, у зв`язку з тим, що він буде використовувати її особисто. Однак, відповідач користування земельною ділянкою не припинив, а в 2017 році використав її самовільно, за що відмовився платити орендну плату. Факт використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення в 2017-2018 році підтверджується довідкою Задвір`янської сільської ради № 843 від 21 червня 2018 року. Просить стягнути з відповідача за самовільне захоплення земельної ділянки майнову шкоду в розмірі 4521,20 грн. і моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 27 листопада 2018 року відмовлено в задоволенні позову.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким що порушує законні права та інтереси його довірителя, винесеним з порушенням норм матеріального права.Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви. Вказує, що майнова шкода в розмірі 4521,20 грн. є справедливою, оскільки всі орендарі земель сільськогосподарського призначення в Буському районі сплачують таку суму оренди. ОСОБА_2 захворів через дії відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Встановлено, що договір оренди землі № 146 від 30 січня 2007 року укладений ОСОБА_4 та ПП «Агро-Прогрес» в особі директора Папроцького Д.Р. Строк дії договору становить 10 років.

З матеріалів справи, а саме з свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 жовтня 2016 року, вбачається, що спадкоємцем майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її син ОСОБА_2 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 1,9426 га, в межах згідно з планом.

З відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що таке зареєстровано в реєстрі 12 жовтня 2016 року.

Встановлено, що за оренду земельної ділянки позивач ОСОБА_2 у 2016 році отримав за оренду земельного паю в травні 50 кг цукру та 460 кг пшениці.

З заявою про припинення права оренди земельної ділянки вперше звернувся 18 серпня 2016 року, тобто до набуття права власності на спадщину у встановленому законом порядку.

Наступну заяву ОСОБА_2 написав 23 лютого 2018 року, в якій просив повернути йому кошти за оренду паю та повернути земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.

Згідно із ч. 5 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України.

У цьому Законі міститься зобов`язання щодо повідомлення орендаря протягом місяця з дня державної реєстрації права власності.

Позивач не надав доказів того, що йому повинна бути сплачена саме заявлена ним сума орендної плати, а той факт, що це має становити 4 % від вартості землі, і що це є загальновідомою інформацією не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи по суті.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачем та його представником не надано належних та допустимих доказів на обгрунтування вимоги, заявленої щодо самовільного захоплення земельної ділянки та відшкодування шкоди.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Рішення Буського районного суду Львівської області від 27 листопада 2018 року залишити без змін, апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 1 липня 2019 року.

Головуючий

Судді