СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/17420/17

пр. № 2/759/781/19

09 жовтня 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Черніченко К.О.,

за участю: представників позивача Вах М.Е.,

відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами Приватного акціонерного товариства Спільне підприємство «Партнер» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2017 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, після збільшення позовних вимог просить суд стягнути з з ОСОБА_1 суму основного боргу у розмірі 11360 (одинадцять тисяч триста шістдесят гривень) 00 коп.; інфляційних втрат 2881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну гривню) 17 коп. 3% річних у розмірі 310 (триста десять гривень) 85 коп. та судові витрати у розмірі 960 (дев`ятсот шістдесят гривень) 50 коп., а загалом 15512 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот дванадцять гривень) 52 коп. та стягнути з ОСОБА_2 суму основного боргу у розмірі 16290 (шістнадцять тисяч двісті дев`яносто гривень) 00 коп.; інфляційних втрат 1603 (тисячу шістсот три гривні) 17 коп.; 3% річних у розмірі 475 (чотириста сімдесят п`ять гривень) 00 коп.; та судові витрати у розмірі 960 (дев`ятсот шістдесят гривень) 50 коп., а загалом 19328 (дев`ятнадцять тисяч триста двадцять вісім гривень) 67 коп.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 11.07.2014 ОСОБА_1 став власником гаражного боксу НОМЕР_4, який знаходиться на земельній ділянці відведеній позивачу для експлуатації та обслуговування за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок чого він став носієм на тільки права, але й обов`язків відносно власного майна і тягар по його утриманню, одночасно позивач своїй діяльності керується «Правилами зберігання транспортних засобів на автостоянках», які регламентують організацію та порядок надання послуг щодо зберігання усіх типів транспортних засобів, які належать громадянам, і поширюється на всі автостоянки, що охороняються, незалежно від форм власності, які є суб`єктами підприємницької діяльності, але відповідач грубо порушує чинне законодавство, категорично відмовляється укладати договір з ПрАТ «СП «Партнер», як з обслуговуючою організацією, сплачувати за отриманні послуги гаражного боксу.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.01.2018 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи (а.с. 38).

07.09.2018 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог (а.с. 44-48).

18.09.2019 відповідач по справі подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що він не порушував права чи законного інтересу або спір щодо них повинен існувати на момент звернення до суду, відповідач ре знайшов будь якого доказу, що з його боку має місце порушення прав позивача, та що між позивачем та відповідачем існують договірні зобов`язання про надання експлуатаційних послуг по обслуговуванню та утриманню гаражного боксу АДРЕСА_1 та докази надання таких послуг за відсутністю у відповідача з 23.11.2016 права власності на даний гаражний бокс, відповідач вважає, що позивач незаконно заволодів допоміжними приміщеннями та місцями загального користування напівпідземного гаража НОМЕР_7 гаражних боксів не провівши інвентаризації та державної реєстрації даного майна, чим порушив майнові права власників гаражних боксів, не створивши товариство співвласників та не передавши майновий комплекс йому на баланс, що призвело до дискримінації майнового стану власників гаражних боксів (а.с. 54-60).

20.09.2018 ухвалою суду відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження (а.с. 87).

26.03.2019 ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про залучення по справі співвідповідача по справі ОСОБА_2 (а.с. 108, 1019, 132).

23.04.2019 відповідач по справі ОСОБА_2 подав до суду відзив в якому зазначив, що документи, які подані позивачем по справі не стосуються вказаного позову, оскільки вони стосуються напівпідземного гаража: АДРЕСА_3 , а не напівпідземного гаража за адресою: АДРЕСА_1 в якому відповідач є власником, також у матеріалах справи відсутні договірні докази на підставі яких можна встановити дані обставини справи, а також напівпідземний гараж НОМЕР_5 гаражних боксів не є автостоянкою НОМЕР_6 в розумінні чинного законодавства, тому поняття «публічного договору зберігання транспортних засобів» до співвідповідача застосовуватися не може, оскільки позивач не є суб`єктом вказаних правовідносин за відсутністю документально оформленого місця зберігання, умов, спеціальної правосуб`єктності (а.с. 158-163).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Представник відповідачів, а аткож відповідачі у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини викладені у відзиві.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ПрАТ СП «Партнер» відповідно до розпорядження Ленінградської районної державної адміністрації м. Києва від 29.07.1996 № 1041 «Про будівництво напівпідземних гаражів - автостоянок на 35, 36, 37 ділянках в 13 мікрорайоні житлового масиву «Біличі» на підставі інвестиційного підрядного договору від 20.05.1997 № 4, укладеного із Головним управлінням капітального будівництва КМДА, виконав будівельні роботи з будівництва напівпідземних гаражів в 13 мікрорайоні на житловому масиві «Біличі» (а.с. 17-19).

31.08.1999 замовник (УКБ КМДА) відповідно до умов даного інвестиційного підрядного договору передав на баланс інвестору-підряднику СП «Партнер» напівпідземні гаражі на 58 машиномісць на ділянці АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою АВІЗО НОМЕР_4 (а.с. 33).

Розпорядженням Ленінградської районної державної адміністрації м. Києва від 15.01.1998 № 10 «Про введення в експлуатацію об`єктів житлового та комунального призначення у Ленінградському районі м. Києва» затверджений акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом напівпідземних гаражів на 24 машиномісця на дільниці АДРЕСА_4 та їх експлуатацію покладено на СП «Партнер» (а.с. 22-26).

Рішенням Київської міської державної адміністрації від 18.03.2004 № 125/1335 було затверджено проект відведення земельної ділянки спільному підприємству «Партнер» для експлуатації та обслуговування напівпідземних гаражів на 58 машиномісць (а.с. 21).

Згідно розпорядження від 09.06.2005 №911 напівпідземним гаражам СП «Партнер» на 58 машиномісць присвоєно поштову адресу АДРЕСА_1 (а.с. 28).

На підставі договору купівлі-продажу від 11.07.2014 ОСОБА_1 став власником гаражного боксу, який знаходиться на земельній ділянці відведеній позивачу для експлуатації та обслуговування за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 80).

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав ОСОБА_2 на підставі договору дарування гаражного боксу серія та номер 3399, виданий 23.11.2016 видавник: ОСОБА_3 ПНКМНО є власником гаражного боксу НОМЕР_4, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 110, 111).

ПрАТ «Партнер» керується у своїй діяльності «Правилами зберігання транспортних засобів на автостоянках», затверджених постановою КМ України від 22.01.1996 №115, які регламентують організацію та порядок надання послуг щодо зберігання транспортних засобів (автомобілів, автобусів, мотоциклів, моторолерів, мотоколясок, мопедів,причепів), що належать громадянам, також транзитних транспортних засобів, що здійснюють міжнародні та міжміські перевезення, і поширюються на всі автостоянки (крім автостоянок - гаражних кооперативів), що охороняються, незалежно від форм власності, які є суб`єктами господарської діяльності, чи належать цим суб`єктам (надалі - автостоянки).

Згідно п. 27 Правил Автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання згідно з цими Правилами, а у разі їх зникнення, розукомплектування чи пошкодження під час зберігання несуть відповідальність у встановленому законодавством порядку.

Враховуючи зазначене, що відповідач ОСОБА_2 є з 23.11.2016 користувачем гаражного боксу АДРЕСА_1 та зобов`язаний нести витрати по сплаті обов`язкових платежів, передбачених чинним законодавством, а також є експлуатаційною організацією, яка у тому числі надає послуги з охорони місця зберігання автомобілів. Сторони, укладаючи договір, дійшли згоди про те, що розмір внесків за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати розраховує позивач, при цьому розмір встановлених позивачем внесків підлягає зміні. Позивач проводив розрахунок внесків і відображав їх розрахунок в плановій детальній калькуляції собівартості утримання одного машиномісця на автостоянці.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Частиною 1 ст. 529 ЦК України передбачено, що кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Відповідно до ст. 977 ЦК України якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним.

Договір зберігання транспортних засобів вважається укладеним з моменту передання майна на зберігання, що свідчить про його реальний характер. Між тим, загальні положення про зберігання передбачають обов`язок професійного зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому (ч. 2 ст. 936 ЦК). Тобто, зазначена норма передбачає можливість укладення договору зберігання за конструкцією консенсуального і цілком поширюється на спеціальні види зберігання, а отже - і на договір зберігання транспортних засобів.

Відповідно до ст.ст. 319, 322 ЦК України, на власників покладений обов`язок утримувати своє майно.

У відповідності із ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. До витрат, які здійснює ПрАТ СП «Партнер» відносяться витрати на електроенергію, вивіз сміття, електрообладнання, ремонтно-будівельні роботи, обов`язкові платежі та податки.

Встановлено, що згідно із розрахунку заборгованості станом на листопад 2016 р. заборгованість у відповідача ОСОБА_1 за спожиті послуги складає у розмірі 11360 грн 00 коп., до якої також входить сума інфляційних витрат з 2014 р. по листопад 2016 р. у розмірі 2881 грн 17 коп. та 3% річних за період з 11.07.2014 р. по листопад 2016 включно складає 310 грн 85 коп. (а.с. 119).

У зв`язку із тим, що гаражний бокс НОМЕР_4 відчужений за договором дарування від 23.11.2016 на користь ОСОБА_2 , внаслідок чого згідно із розрахунку заборгованості сума боргу відраховується із моменту відчуження майна, а саме із 23.11.2016 яка складається із суми основного боргу у розмірі 16290 грн 00 коп.; інфляційних втрат 1603 грн 17 коп. та 3% річних у розмірі 475 грн 00 коп. (а.с. 120)

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу з урахуванням індексу інфляції за гаражний бокс №44 у розмірі 18369 грн 47 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача.

Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 1921 грн 00 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 253, 258, 266, 322, 509, 525-527, 529, 530, 611, 625, 629, 901, 903, 936, 977 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280, -283, 353 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Спільне підприємство «Партнер» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства Спільне підприємство «Партнер» суму основного боргу у розмірі 11360 (одинадцять тисяч триста шістдесят гривень) 00 коп.; інфляційних втрат 2881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну гривню) 17 коп. 3% річних у розмірі 310 (триста десять гривень) 85 коп. та судові витрати у розмірі 960 (дев`ятсот шістдесят гривень) 50 коп., а загалом 15512 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот дванадцять гривень) 52 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства Спільне підприємство «Партнер» суму основного боргу у розмірі 16290 (шістнадцять тисяч двісті дев`яносто гривень) 00 коп.; інфляційних втрат 1603 (тисячу шістсот три гривні) 17 коп.; 3% річних у розмірі 475 (чотириста сімдесят п`ять гривень) 00 коп.; та судові витрати у розмірі 960 (дев`ятсот шістдесят гривень) 50 коп., а загалом 19328 (дев`ятнадцять тисяч триста двадцять вісім гривень) 67 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 16.10.2019.