КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/4497/18
Провадження № 2/488/520/19 р
РІШЕННЯ

Іменем України

01.07.2019 року м. Миколаїв Корабельний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючої по справі судді - Чернявської Я.А.,

при секретарі судового засідання - Кулаві А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

09.10.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась з позовної заявою в Корабельний районний суд міста Миколаєва до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину житлового будинку і господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявлених вимог пояснила те, що ОСОБА_5 на підставі договору про право на забудову, посвідченого Жовтневою Держнотконторою Миколаївської області від 15.08.1957 року за № Р 1786 була власницею домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Після її смерті 28 січня 1984 року була відкрита спадкова справа у Державній нотаріальній конторі № 5 м. Миколаєва за № 169/1984.

Спадкоємцями по закону у зазначеній справі виступали три її сина: ОСОБА_6 на 1/3 частку, ОСОБА_7 на 1/3 частку та ОСОБА_4 на 1/3 частку.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 при житті своє право на спадкове майно оформили.

ОСОБА_4 при житті не отримав свідоцтва на спадкування своєї частки.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.

ІНФОРМАЦІЯ_3 його дочка, ОСОБА_1 , звернулася до нотаріуса п`ятої держнотконтори м. Миколаєва з заявою про прийняття спадщини.

За датою звернення була відкрита спадкова справа у нотаріуса за №85 .

14 вересня 2018 року, маючи намір получити свідоцтво про право на спадщину після смерті батька, ОСОБА_1 отримала лист - пояснення, в якому наголошувалося про те, що спадкоємицею не надано довідку про місце відкриття спадщини, а тому неможливо встановити коло спадкоємців.

При житті, у 1984 році ОСОБА_4 знявся з міста реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

До дня своєї смерті спадкодавець за жодним адресом не прописувався.

Останні місяці перед смертю він мешкав за адресою: АДРЕСА_1 без прописки.

На день своєї смерті ОСОБА_4 був розлучений, батьки спадкодавця на 2001 рік були померлими.

Єдиною спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_4 є вона, дочка ОСОБА_1 , яка в належний строк звернулася до нотаріальної контори.

Протягом 17 років з дня відкриття спадкової справи з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався.

На сьогоднішній день домоволодінням АДРЕСА_1 АДРЕСА_1 на правах приватної власності володіють: ОСОБА_3 , як спадкоємиця після смерті свого батька ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , як спадкоємець після смерті ОСОБА_9 , а 1/3 частка домоволодіння АДРЕСА_1 залишена ще у власності ОСОБА_5 .

На підставі того, що дане питання не можливо вирішити в позасудовому порядку, позивач звернулась до суду.

В судове засідання сторони не з`явилися.

Позивач та представник надали до суду заяву про слухання справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просили про задоволення позову.

Відповідачі надали до суду заяву з проханням розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги визнали в повному обсязі, не заперечували проти задоволення позову.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, взявши до уваги заяви сторін по справі знаходить позов таким, що підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 на підставі договору про право на забудову, посвідченого Жовтневою Держнотконторою Миколаївської області від 15.08.1957 року за № Р 1786 була власницею домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Після її смерті 28 січня 1984 року була відкрита спадкова справа у Державній нотаріальній конторі № 5 м. Миколаєва за № 169/1984.

Спадкоємцями по закону у зазначеній справі виступали три її сина: ОСОБА_6 на 1/3 частку, ОСОБА_7 на 1/3 частку та ОСОБА_4 на 1/3 частку.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 при житті своє право на спадкове майно оформили.

ОСОБА_4 при житті не отримав свідоцтва на спадкування своєї частки.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.

ІНФОРМАЦІЯ_3 його дочка, ОСОБА_1 , звернулася до нотаріуса п`ятої держнотконтори м. Миколаєва з заявою про прийняття спадщини.

За датою звернення була відкрита спадкова справа у нотаріуса за №85 .

14 вересня 2018 року, маючи намір получити свідоцтво про право на спадщину після смерті батька, ОСОБА_1 отримала лист - пояснення, в якому наголошувалося про те, що спадкоємицею не надано довідку про місце відкриття спадщини, а тому неможливо встановити коло спадкоємців.

у 1984 році ОСОБА_4 знявся з міста реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

До дня своєї смерті спадкодавець за жодним адресом не прописувався.

Останні місяці перед смертю він мешкав за адресою: АДРЕСА_1 без прописки.

На день своєї смерті ОСОБА_4 був розлучений, батьки спадкодавця на 2001 рік були померлими.

Єдиною спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_4 є позивач, дочка ОСОБА_1 , яка в належний строк звернулася до нотаріальної контори.

Протягом 17 років з дня відкриття спадкової справи з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався.

На сьогоднішній день домоволодінням АДРЕСА_1 АДРЕСА_1 на правах приватної власності володіють: ОСОБА_3 , як спадкоємиця після смерті свого батька ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , як спадкоємець після смерті ОСОБА_9 , а 1/3 частка домоволодіння АДРЕСА_1 залишена ще у власності ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Враховуючи, що іншим способом окрім судового порядку, позивач не може захистити своє спадкове майнове право , тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту у суді, шляхом визнання за позивачем права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом.

Відповідно до ст.ст. 25,30,346 ЦК України, Листа Міністерства Юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав па нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. З зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12).

У 1976-1989 роках питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію.

Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Аналогічні роз`яснення зазначені і у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, де у п.3.1 зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою «собою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP. затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції).

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі обєкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 Щодо прийняття в експлуатацію обєктів закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року).

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації ( лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012 року № 40-19-5376 Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів).

Згідно ст. ст. 1216, 1218 ГК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до п.15.5 ч. 1 Розділу ХІII Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Сторони по справі:

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 );

Відповідач ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 );

Відповідач - ОСОБА_3 (1963 р.н., РНОКПП: не відомо, адреса: АДРЕСА_4 ).

Суддя Я.А. Чернявська