Постанова

Іменем України

24 червня 2019 року

м. Київ

справа № 201/4461/17

провадження № 61-32851св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 як законний представник малолітнього ОСОБА_2 ,

відповідачі: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Слободян Євдокія Борисівна, ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 як законного представника малолітнього ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська у складі судді Ходаківського М. П. від 06 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Городничої В. С., Варенко О. П., Лаченкової О. В., від 26 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Слободян Є. Б., ОСОБА_3 про визнання правомірною нотаріальної дії щодо посвідчення договору дарування майна.

Позовна заява мотивована тим, що 01 грудня 2001 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_6 - матері малолітнього ОСОБА_2 , квартиру за адресою: житловий АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла. У 2015 році ОСОБА_3 заявила, що її чоловік не знав про зазначений договір дарування, згоду на цей правочин не підписував, а нотаріус його безпідставно посвідчила. Оскільки ОСОБА_3 не оскаржувала в установленому законом порядку вказаний договір дарування, тому дії нотаріуса щодо посвідчення цього договору є правомірними.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 06 квітня 2017 року позовну заяву повернуто ОСОБА_1 , оскільки останній, пред'являючи позов, предметом якого є права на нерухоме майно, за місцем проживання відповідача, порушив правила виключної підсудності, встановлені статтею 114 ЦПК України.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2017 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що цивільно-правовий спір, який виник між сторонами, стосується нерухомого майна, а тому висновок суду першої інстанції щодо необхідності застосування правила виключної підсудності є обґрунтованим.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що спір між сторонами виник з приводу правомірності дій нотаріуса, а тому суди безпідставно виходили з необхідності застосування правил виключної підсудності. Предметом позову є захист немайнового права дитини.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 просить суд визнати правомірними вчинені дії приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Слободян Є. Б. з нотаріального посвідчення договору дарування від 01 грудня 2001 року, предметом якого нерухоме майно - квартира АДРЕСА_2 .

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно зі статтею 109 ЦПК України 2004 року, чинного на момент вирішення питання про відкриття провадження позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Відповідно до правила частини першої статті 114 ЦПК України 2004 року позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до частини першої статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

До позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Із змісту заявлених позовних вимог убачається, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи у зв`язку з реалізацією прав обдаровуваного нерухомим майном малолітнього, а обраний позивачем спосіб захисту фактично зводиться до захисту права власності на вказане нерухоме майно, а тому у даному випадку мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 121 ЦПК України 2004 року позовна заява повертається позивачеві, якщо справа не підсудна цьому суду.

Оскільки спір виник щодо нерухомого майна, яке територіально розташоване у Шевченківському (Бабушкінському) районі м. Дніпропетровська, застосуванню підлягають положення статті 114 ЦПК України 2004 року, відтак суди дійшли обґрунтованого висновку про повернення позовної заяви позивачу, а доводи останнього про те, що позов має розглядатися за загальними правилами територіальної підсудності відповідно до вимог статті 109 ЦПК України 2004 року, є безпідставними.

Судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судами обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків судів обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Таким чином доводи касаційної скарги про порушення судами норм процесуального права є необґрунтованими.

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду судів та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 як законного представника малолітнього ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 06 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2017 - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара