Справа № 219/6116/18
Провадження № 2/219/191/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2019 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді : Харченко О.П.,

за участю секретаря судового засідання:Єлісеєвої С.Є.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Голуб Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек»» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обов`язків внаслідок виробничої травми, -

в с т а н о в и в:

12 червня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача у якій вказав, що з 14.10.2005 року по 24.05.2018 року він працював на робочих посадах у відповідача. 09.04.2011 року під час роботи у відповідача з позивачем трапився нещасний випадок на виробництві через незабезпечення нешкідливих і небезпечних умов праці і в нього був встановлений діагноз: травматичне відчленування правої кисті на рівні основи п`ястних кісток. Відповідачем за результатами розслідування нещасного випадку був складений акт форми Н-1 від 05.05.2011 року та акт форми Н-5 від 05.05.2011року. Висновком МСЕК позивачу в 2011 році первісно і безстроково встановлено 50% стійкої втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. Позивач вказує, що у зв`язку з трудовим каліцтвом, яке він зазнав під час роботи на підприємстві у відповідача, він втратив майже повністю своє здоров`я, що призвело й призводить до порушення його особистих немайнових прав, оскільки втрачена його нормальна життєдіяльність, через травматичну втрату правиці позивач повністю втратив можливість вести активний спосіб життя, адже не треба доводити що людина фактично не може впоратися з життєвими потребами не маючи особливо правої руки. Через це він не може вести повноцінне життя та виконувати буденні вправи, в зв`язку з чим йому постійно потрібен сторонній догляд. Позивач постійно відчуває моральні страждання, він не має можливості вести повноцінне особисте та суспільне життя, частково порушені його відносини з оточуючими людьми, близькими, друзями та знайомими, а також були порушені його плани на подальше життя, через що в нього з`явилось почуття тривоги перед майбутнім. В зв`язку з травмою йому знадобився тривалий час для того, щоб хоч якось відновити свій первісний стан здоров`я, але повністю це позивачу не вдалося зробити. Позивач через отриману травму не міг виконувати ту роботу , за якою він був прийнятий, а тому він був змушений перейти на менш оплачувану роботу та згодом відповідач в порушення трудового законодавства звільнив його за скороченням штату. Тепер він вимушений жити лише на одну пенсію з інвалідності та регресні виплати. Прийшовши працювати до роботодавця здоровим працівником, через незабезпечення умов праці позивач втратив 50% своєї первісної працездатності та вимушений з цим жити. Це підтверджується висновком МСЄК, актами розслідування нещасного випадку, які пов`язані з виробництвом. Та враховуючи той факт, що втрата здоров`я позивача - є для нього незворотною втратою, що спричиняє і буде спричиняти йому довготривалі страждання, тому він прийшов до висновку, що факт спричинення йому моральної шкоди наявний. Позивач вважає, що при визначенні суми на відшкодування моральної шкоди має бути враховано той факт, що здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, та прийняти до уваги те, що ОСОБА_1 втратив його на виробництві, поніс значні моральні страждання, які носять триваючий характер. Тому позивач відчував моральні, фізичні та душевні страждання, здійснював і здійснює додаткові зусилля для організації свого життя - і, на його думку, це є прямим доказом факту заподіяння йому моральної шкоди, а оцінка цього доказу - прерогатива суду. Позивач просив суд стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 30 000 грн.

24.08.2018 року відповідач подав до суду відзив, у якому вказав, що вважає вимоги позивача незаконними безпідставними та необґрунтованими. Відповідач вказав, що позивач був добре обізнаний з правилами техніки безпеки на роботі, а також зі своїми трудовими обов`язками. При виникненні ситуації, яка може призвести до аварії або нещасних випадків, позивач зобов`язаний був негайно припинити роботу, вимкнути прес та видалити застряглий край листа відповідним пристроєм та повідомити про цей випадок майстру. Проте, всупереч викладеним нормам та здоровому глузду, та у порушення правил техніки безпеки, позивач своїми діями свідомо поставив своє життя та здоров`я у пряму небезпеку, що спричинило виникнення нещасного випадку. Факт недбалості та порушення вимог з техніки безпеки з боку позивача підтверджується й безпосередньо ним особисто, що вбачається з пояснювальної записки позивача від 14.04.2011 року та протоколу опитування від 21.04.2011 року. Прес, на якому працював позивач, перебував в технічно справному стані, на ньому встановлені захисні огорожі, педаль управління від самовільного включення захищена огорожею, всі кінцеві вимикачі справні і перебувають в робочому стані (що підтверджується актом перевірки технічного стану пресу від 11.04.2011 року). Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Позивач, на думку відповідача, обґрунтував заподіяну йому моральну шкоду виключно словами, що містяться в позові, не надавши належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди та відповідно розмір її компенсації. Відповідач просив суд відмовити позивачу ОСОБА_1 в задоволенні позову.

11.03.2019 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог , у якій зазначив, що з позовом він звернувся до суду ще в червні 2018року, а розглядається цей спір в 2019 році, а оскільки предметом цього спору є відшкодування грошової компенсації моральної шкоди, завданої умовами виробництва, то сума, яку він просив стягнути з відповідача в розмірі 30 000 грн. на теперішній час, на його думку, занадто мала з огляду на інфляційні процеси, які сталися за цей час. Крім того за цей час сталися певні зміни як в його здоров`ї , так і в його житі. Ці зміни пов`язані з виробничою травмою: згідно з актом розслідування нещасного випадку Н-1 від 05.05.2011року пункту 9 в нього встановлений наступний діагноз: травматичне відчленування правої кисті на рівні основи п`ястних кісток. Це зумовило тривалий розлад здоров`я, строком понад більш ніж три місяці. Позивач вказує, що на його думку треба прийняти до уваги обставини отримання шкоди, а саме:1) причини нещасного випадку (згідно розділу 4 акту Н-5 від 05.05.2018року) - організаційна: виконання робіт на пресі при недостатній огорожі робочої зони пресу. Чим порушені п. п. 3.3; 3.4 інструкції №4-4 для штампувальників холодної штамповки працюючих на кривошипних пресах і ножицях, затвердженої наказом по заводу № 411 від 02.12.2010року); допуск до роботи кривошипного пресу при недостатній огорожі робочої зони пресу, чим порушено п.3.2.7 посадової інструкції майстра кузнечно-пресового цеху затвердженої генеральним директором ПрАТ «АМЗ « ВІСТЕК» від 08.04.2008року; технічна: недостатня огорожа робочої зони пресу; та звернути увагу, що травма була отримана від устаткування (промислового обладнання), яким згідно розділу 2 акту Н-1 від 05.05.2018року є кривошипний прес К2330Б ІНВ. № 04080 та який є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні статті 1187 Цивільного кодексу України та володільцем якого є відповідач. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідач не довів, а матеріали справи не містять доказів, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Позивач посилається на наявність фізичних та душевних страждань через перенесені травми, оскільки на час отримання травми йому виповнилось лише 45 років, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі його життя, тому що через травму та її особливості він назавжди набув обмежень щодо власного професійного розвитку у якості робітника в зв`язку зі зменшенням обсягу трудової діяльності на 50 % пожиттєво, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності і необхідність додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість відновлення попереднього стану здоров`я, а також саме головне - звільнення його з займаної посади через скорочення в зв`язку з інвалідністю - він прийшов до висновку , що сума відшкодування в розмірі 30 000 грн. занадто мала з огляду на перенесені моральні страждання. Також він вказує, що треба врахувати його хвилювання через обмеження можливостей щодо матеріального забезпечення його родини на вихованні якої знаходиться неповнолітній син, який є інвалідом з дитинства. При цьому він посилається на висновок Верховного Суду в постанові від 21 лютого 2019 року в цивільній справі № 202/4876/16-ц, провадження № 61-33965св18, де колегія суддів дійшла до висновку що розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідачем позивачу, до достатнього та необхідного розміру є 30 тис. грн. при 10 % стійкої втрати працездатності, визначеному МСЕК. Тому враховуючи той факт, що висновком МСЕК від 04.07.2011 року йому пожиттєво встановлено З групу інвалідності та 50 % стійкої втрати професійної працездатності, тому належною оцінкою ступеню його моральних переживань, що пов`язані з характером отриманої ним травми, яка призвела до не відновлювального ушкодження здоров`я, справедливою сатисфакцією ,на його думку, буде відшкодування моральної шкоди з відповідача в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень, які він просив стягнути з відповідача на його користь.

У судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позовних вимог за мотивами, вказаними у поданих заявах. Він також суду пояснив, що його моральні страждання збільшувались у зв`язку із тим, що його було звільнено з роботи за скороченням штату , а на утриманні в його сім`ї є позбавлений опіки інвалід з дитинства , опікуном якого є його дружина. Аліменти за рішенням суду на його утримання сім`я не отримує, тому він повинен утримувати і цю неповнолітню дитину. У зв`язку із травмою він не може знайти роботу і матеріальне становище сім`ї погіршилось, що також спричиняє йому переживання та моральні страждання.

Представник позивача подав заяву, у якій просив суд розглянути справу у його відсутності та просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача заявлені вимоги не визнала за вказаними у відзиві мотивами та просила суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі . Окрім цього вважала, що позовна заява про збільшення позовних вимог була подана із порушення вимог ч.2 ст.49 ЦПК України ,а тому просила суд повернути її позивачу.

Заслухавши пояснення сторін,дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Судом встановлено, що позивач працював на ЗАТ «Артемівський машинобудівний завод «Вістек» з 14.10.2005 року по 24.05.2018 року на робочих посадах . 24 травня 2018 року звільнений на підставі п.1 ч.1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці ,в тому числі скороченнм штату працівників. ЗАТ «Артемівський машинобудівний завод «Вістек» змінило свою назву на ПрАТ «Артемівський машинобудівний завод «Вістек» згідно з наказом по заводу від 12 квітня 2011 року № 123, що підтверджується трудовою книжкою позивача (а. с. 7-8).

09 квітня 2011 року під час виконання трудових обов`язків з позивачем ОСОБА_1 стався нещасний випадок, внаслідок якого було травматичне відчленовування правої кисті на рівні основи п`ястних кісток , що підтверджується актами форми Н-5 від 05 травня 2011 року спеціального розслідування нещасного випадку та форми Н-1 від 05 травня 2011 року про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом.(а.с.9-15).

Рішенням МСЕК від 04 липня 2011 року ОСОБА_1 вперше встановлена втрата професійної працездатності 50 % з 29 червня 2011 року безстроково та він визнаний особою, що має інвалідність III групи у зв`язку з трудовим каліцтвом безстроково (а. с. 16).

З протоколу опитування ОСОБА_1 від 21.04.2011 року вбачається, що під час його роботи штампувальником і раніше листи застрягали в штампі ,тоді, як пояснив ОСОБА_1 , він відключав прес і поправляв лист , або витягував лист та вкладав з іншої сторони. Причиною нещасного випадку є збіг обставин - він по необережності не виключив прес і вніс руку в небезпечну зону. (а.с.37).

Акт огляду технічного стану пресу К2330 Б інв. № 04080 у лопатному відділенні ковальсько-пресового цеху вказує, що прес інв. № 04080 знаходиться в справному стані. (а. с. 38).

Журнал реєстрації вступного інструктажу по охороні праці, журнал реєстрації інструктажів з питань охорони праці, протокол засідання кваліфікаційної комісії, протокол перевірки знань по охороні праці на роботах підвищеної небезпеки, картка медичного огляду працівника підтверджують, що ОСОБА_1 до травми пройшов усі необхідні інструктажі по охороні праці, пройшов навчання по спеціальності штампувальника, пройшов медичний огляд згідно з встановленим законом порядком. (а. с. 39-46).

Відповідно до акта форми Н-5 від 05 травня 2011 року спеціального розслідування нещасного випадку , причиною нещасного випадку стали: організаційна: виконання робіт на пресі при недостатній огорожі робочої зони пресу. Чим порушені

п. п. 3.3; 3.4 інструкції № 4-4 для штампувальників холодної штамповки працюючих на кривошипних пресах і ножицях, затвердженої наказом по заводу № 411 від

02.12.2010року); допуск до роботи кривошипного пресу при недостатній огорожі робочої зони пресу, чим порушено п. 3.2.7 посадової інструкції майстра кузнечно-пресового цеху затвердженої генеральним директором ПрАТ «АМЗ «ВІСТЕК» від 08.04.2008року;

технічна: недостатня огорожа робочої зони пресу. (а. с. 12-14).

Згідно з актом форми Н-5 від 05 травня 2011 року спеціального розслідування нещасного випадку та форми Н-1 від 05 травня 2011 року про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, причинами нещасного випадку стали порушення вимог законодавства про охорону праці з боку:штампувальника ковальсько-пресового цеху ПрАТ «АМЗ« ВІСТЕК »- ОСОБА_1 виконував роботи на пресі при недостатній огорожі робочої зони преса, чим порушив п. п. 3.3; 3.4 Інструкції № 4-4 для штампувальників холодного штампування, які працюють на кривошипних пресах і ножицях, затв. наказом по заводу №411 від 02.11.2010 року; майстер ковальсько-пресового цеху ПрАТ «АМЗ« ВІСТЕК» - ОСОБА_2 допустив в роботу кривошипний прес при недостатній огорожі робочої зони преса, чим порушив п. 3.2.7. Посадової Інструкції майстра ковальсько-пресового цеху, затв. генеральним директором ПрАТ «АМЗ« ВІСТЕК» від 08.04.2008 року; Комісія зі спеціального розслідування нещасного випадку рекомендує за допущені порушення залучити до адміністративної відповідальності відповідно до чинного законодавства майстра ковальсько-пресового цеху ПрАТ «АМЗ« ВІСТЕК» ОСОБА_2 . (а. с. 9-11, а. с. 12-15).

Також позивачем на обґрунтування моральних страждань суду надане посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 від 27.02.2006 року (а. с.16) та пенсійне посвідчення , згідно з яким він має третю групу інвалідності довічно у зв`язку із трудовим каліцтвом(а.с.54), а також документи, які підтверджують наявність опіки у його дружини - ОСОБА_3 над дитиною - інвалідом дитинства ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 який проживає у їхній сім`ї та на утримання якого опікун ОСОБА_3 не отримує аліментів, а саме: копія паспорту ОСОБА_3 (а. с. 125, 126), посвідчення серії НОМЕР_2 , яке видане опікуну ОСОБА_3 на державну соціальну допомогу відносно дитини інваліда з дитинства ОСОБА_4 (а. с. 127), свідоцтво про укладення шлюбу (а. с. 128), рішення суду від 27.06.2008 року про позбавлення батьківських прав та призначення опікуном ОСОБА_4 ОСОБА_3 (а. с. 129), довідка про проживання ОСОБА_4 у сім`ї ОСОБА_1 (а. с.130).

Проаналізувавши усі надані суду докази та вислухавши доводи сторін суд приходить до наступного висновку:

Відповідно до положень статті 153 КЗпП Українина всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 160 КЗпП України визначено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно зі статтею 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП Українив становлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року звернув увагу на те, що положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте зазначив, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив потерпілий. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року, провадження № 14-463цс18.

Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Суд на підставі належним чином оцінених доказів поданих сторонами, на підставі розумності, виваженості та справедливості враховує: обставини отримання шкоди позивачем, наявність фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, зменшення обсягу трудової діяльності, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активність позивача і необхідність додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість відновлення попереднього стану, наявність вини позивача, відсоток втрати ним професійної працездатності. При цьому враховуючи наявність душевних переживань позивача, який, маючи на час отримання травми 45 років, через травму та її особливості набув обмежень щодо власного професійного розвитку у якості робітника, що працював штампувальником; хвилювання позивача через обмеження можливостей щодо матеріального забезпечення наявного на утриманні у його сім`ї неповнолітнього ОСОБА_4 , який є дитиною інвалідом та якого він вважає сином, ступінь моральних переживань позивача, що пов`язані з характером отриманої ним травми , яка призвела до не відновлювального ушкодження здоров`я та в подальшому до звільнення за скороченням штату у зв`язку із неможливістю за станом здоров`я обіймати іншу посаду визначається з розміром моральної шкоди в сумі 70 000, грн. З врахуванням вищевказаних чинників суд вважає, що відшкодування шкоди у такому розмірі буде розумним та справедливим, а у задоволенні іншої суми слід відмовити.

При цьому суд не приймає доводи відповідача про те, що заява про збільшення позовних вимог подана до суду з порушенням вимог ч. 2 ст. 49 ЦПК України, оскільки дана справа була передана судді до розгляду 14.11.2018 року і без проведення підготовчого судового засідання була призначена до судового розгляду і заява про збільшення була подана 11.03.2019 року до першого судового засідання, яке повинно було відбутися 12.03.2019 року, а відбулося 02.05.2019 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат, та оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, вважає необхідним стягнути на користь держави судовий збір з відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек»» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 70 000 (сімдесят тисяч) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обов`язків внаслідок виробничої травми.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек»» () на користь держави судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Місце реєстрації позивача ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .

Місцезнаходження відповідача - ПрАТ «Машинобудівний завод «Вістек»»: Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, 6; .

На підставі частини 6 статті 259 ЦПК України відкласти складання судового рішення у повному обсязі на строк десять днів з дня закінчення судового розгляду справи.

Вступна та резолютивна частини рішення складені, підписані у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 03 липня 2019 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.П.Харченко