КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження 22-ц/824/7424/2019 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача Сліпченка О.І., Сушко Л.П., Сержанюка А.С.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про відшкодування збитків, моральної шкоди, стягнення 3 % річних та пені,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 , звернулась із вищевказаним позовом мотивуючи позовні вимоги, що відповідно до укладеного договору 17 липня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі ПАТ «Альфа Банк» та/або Банк) і позивачем про комплексне банківське обслуговування було відкрито поточний рахунок у валюті - Євро, операції за яким здійснюється за допомогою електронного платіжного засобу. По вказаному рахунку ПАТ «Альфа Банк» видало ОСОБА_1 платіжну картку Visa Platinum Chip. Станом на 18 серпня 2017 року на належному ОСОБА_1 поточному рахунку було 14 300 Євро.

18 серпня 2017 року о 16 год. 16 хв. 47 сек. на телефон ОСОБА_1 зателефонував невідомий і представився працівником служби безпеки ПуАТ «Альфа-Банк», сказав, що у неї на рахунку велика сума коштів, для посилення захисту цих коштів банк буде вживати заходів безпеки. Після цього з платіжної карти ОСОБА_1 під час телефонної розмови з цією особою без відома позивачки було здійснено списання п`яти операцій по 339,5 Євро кожна на загальну суму 1697,5 Євро на рахунок іншої невідомої особи.

Після телефонної розмови і отримання SMS повідомлень банку про списання коштів ОСОБА_1 о 16 год. 53 хв. 04 сек. зателефонувала до ПАТ «Альфа-Банк» за тел. і повідомила про безпідставне списання коштів з рахунку, просила відкликати перекази, однак ПАТ «Альфа Банк» не вжив заходів відкликання трансакцій.

19 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до ПАТ «Альфа-Банк» щодо повернення їй зазначеної суми, але банк відмовив.

Позивач, посилаючись на те, що списання грошових коштів з поточного рахунку ОСОБА_1 було незаконним, з урахуванням уточнення вимог просила стягнути з ПАТ «Альфа Банк» як відшкодування збитків на свою користь 1697,50 євро, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України становило 54 097,31 грн., а також 3 % річних - 74,50євро, пеню - 906,46 євро та моральну шкоду - 10 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 28 лютого 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вважає, що місцевий суд не врахував доводи на які посилалась ОСОБА_1 та не вірно встановиви обставини справи.

Зауважує, що Банк не доводив до її відома правила та умови ефективного і безпечного користування банківською карткою.

Крім того, зауважує, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 своїми діями сприяла несанкціонованому списанню грошових коштів з її рахунку, розголошувала інформацію, яка б давала змогу ініціювати платіжні операції.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Альфа Банк» зазначає, що ОСОБА_1 вводить суд в оману вказуючи на нібито видумані судом першої інстанції висновки, вказані в рішенні.

Аргументи апеляційної скарги стосовно доведеності винних дій банку у здійснені оспорюваної ОСОБА_1 транзакції, внаслідок яких їй спричинена матеріальна та моральна шкода, вважає недоведеними.

Зауважує, що у судовому засіданні представник позивача не заперечував той факт, що ОСОБА_1 сама передавала таємний пароль який приходив на її мобільний телефон шахраям.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювані транзакції з використанням картки позивача, були здійснені з успішною перевіркою CVV/CVV2-коду та підтверджені позивачем одноразовим паролем.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 17 липня 2017 року між ПАТ «Альфа-Банк» і ОСОБА_1 укладено Договір про комплексне банківське обслуговування. За цим договором було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 у валюті Євро, операції за яким здійснюються за допомогою електронного платіжного засобу.

На вказаний рахунок ПАТ «Альфа-Банк» видало ОСОБА_1 платіжну карту Visa Platinum Chip. Станом на 18 серпня 2017 року на належному ОСОБА_1 поточному рахунку № НОМЕР_1 було 14300 Євро, що вбачається із виписки по рахунку №/0819.

18 серпня 2017 позивачу надійшов телефонний дзвінок від особи, що представилась працівником служби безпеки Банку.

Після телефонної розмови і отримання SMS повідомлень банку про списання коштів ОСОБА_1 зателефонувала до банку і повідомила про безпідставне списання коштів з раунку, просила відкласти перекази.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Виходячи зі змісту ст. 1066 ЦК України метою договору банківського рахунку є збереження грошових коштів клієнта, розміщених у банку.

Згідно до ч. 1 статті 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Відповідно до положень ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п. 37.2 ст. 37 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до п. 7, 8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року N 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв використанню CVV платіжної карти та інформації з СМС повідомлення з паролем, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про вину ОСОБА_1 в ініціюванні спірних операцій, що являється підставою для відмови в задоволенні позовних вимогах.

Апеляційний суд зазначає, що у відповідності до звукозапису розмови ОСОБА_1 та працівника гарячої лінії ПАТ «Альфа-Банк» позивачка повідомила, що їй зателефонували шахраї з номеру телефону « НОМЕР_2 », які повідомили, що вони являються працівниками Національного Банку України та їм необхідно встановити додатковий захист для карткового рахунку позивачки. ОСОБА_1 повідомила, що вона передала їм інформацію, щодо карткового рахунку та їй почали надходити СМС повідомлення з паролями підтвердження, які вона передала шахраям. В подальшому з її рахунку було списано спірну суму коштів, що стало причиною дзвінка на гарячу лінію ПАТ «Альфа-Банк» (а.с. 107).

Доводи апеляційної скарги є аналогічні доводам у позовній заяві та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення та спростовуються підтвердженням ОСОБА_1 добровільної передачі шахраям інформації, яка була використана для ініціювання спірних транзакцій.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку.

Апеляційна скарга переповнена оцінкою доказів апелянтом, при цьому не вказується, які з доказів неправомірно були судом першої інстанції не прийняті, чи досліджувались із порушенням установленого законом порядку.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: