Головуючий суду 1 інстанції - Воронкін О.А.
Доповідач -Карташов О.Ю.
Справа № 431/3600/15-ц
Провадження № 22-ц/810/383/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Стахова Н.В.

за участю секретарясудового засідання Вовчанської С.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

представник відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного судув м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 27 березня 2019 року, ухваленого у складі судді Воронкіна О.А. в залі судових засідань Старобільськогорайонного суду Луганської області в м. Старобільську

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Старобільського районного суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості.

На обґрунтування своїх вимог позивач стверджував, що ним 24.01.2014 року на підставі договору купівлі-продажу було придбано нежитлову будівлю - цех металоконструкцій по АДРЕСА_1 . У цей же день між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір найму зазначеної будівлі на строк до 31.12.2014 року за умови оплати за користування будівлею суми у розмірі 22000 грн. Укладений між ними договір найму будівлі підтверджується розпискою. Позивачем виконано свої зобов`язання та передано у користування відповідачу предмет оренди - цех металоконструкцій, але відповідач на порушення взятих на себе зобов`язань не сплатив позивачу плату за користування будівлею.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість з плати за користування будівлею у сумі 22000 грн.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 27 березня 2019 рокупозов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості - задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість з плати за користування будівлею у сумі 22000 (двадцять дві тисячі) гривень 00 копійок.

Приймаючи дане рішення, місцевий суд встановив, що позивач та відповідач 24.01.2014 року уклали оплатний, строковий договір найму нежитлового приміщення, строком дії до 31.12.2014 року, відповідно до умов якого з останнього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в сумі - 22000 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не звернув уваги на дійсні обставини справи та не надав належної оцінки доводам відповідача про відсутність існування договірних правовідносин між ним та позивачем.

ОСОБА_2 та його представникв судовому засіданні апеляційної інстанції, підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином і в установленому законом порядку.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, апеляційний суд, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 24 січня 2014 року.

24 січня 2014 року ОСОБА_2 склав розписку, згідно із якою він зобов`язувався виплатити позивачу ОСОБА_1 суму в розмірі 22000грн за використання приміщення (частини цеха металоконструкцій) площею 140 кв. м до 31 грудня 2014 року.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Положення ст.11 ЦК України визначають, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно ст. 202 ЦК України правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частиною першою ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах.

У силу частини другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною.

Згідно ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

В частині 1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 3 ст. 626 ЦК України закріпленні положення, відповідно до яких договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визнанні на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно з вимогами частин першої, п`ятої статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За змістом частини першої статті 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами статті 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню в разі, якщо його укладено строком на три і більше років.

Відповідно до статті 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Тобто законодавець передбачив загальне правило, за яким визначається як початок, так і припинення договірних правовідносин з оренди будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини).

Фактом початку та відповідно припинення правовідносин є підписання акту приймання-передачі нерухомого майна як від орендаря до орендодавця, так і від орендодавця до орендаря.

Сторони можуть установити й інший момент відліку строку, однак цю обставину вони повинні узгодити та викласти у договорі оренди.

Аналіз вищезазначених норм законодавства, у сукупності із матеріалами даної цивільної справи, дає суду апеляційної інстанції дійти висновку про те, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновків про те, що оскаржене рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та певною мірою зводяться до намагання здійснити переоцінку доказів у справі, тоді як при оцінці доказів суд першої інстанції належним чином оцінив усі належні та допустимі докази у їх сукупності, ухвалив судове рішення з належним додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, договір купівлі-продажу нежитлової будівлі від 24 січня 2014 року укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 від імені якого діяв ОСОБА_2 Тобто, будучи представником продавця, відповідачмав інформацію щодо договору та нового власника раніше орендованої ним будівлі.

В той же день, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір найму цієї нежитлової будівлі за адресом АДРЕСА_1 , при цьому, відповідач власноручно склав розписку де сторониузгодили відлік строку дії договору та розмір плати.

Відповідно висновку Старобільського РВ ГУ МВС України у Луганській області від 30.09.2015 року про результати розгляду звернення громадян, при проведенні перевірочних заходів було встановлено, що фактів психологічного тиску, шантажу, застосування фізичної сили з боку ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , при написанні розписки не було.

Відтак, суд першої інстанції з`ясував, що між сторонами було укладено договір найму, дійшов обґрунтованого висновку щодо зобов`язання відповідача сплатити позивачу 22000 грн за користування 140 кв. м нежитлового приміщення.

З огляду на наведене, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375,381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 27 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 03 липня 2019 року.

Головуючий

Судді: