ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/1384/18 Номер провадження 22-ц/814/2205/19Головуючий у 1-й інстанції Загнійко А. В. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

секретар: Ткаченко Т.І.

за участю представника третьої особи - Ткаченко С.В.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 10 червня 2019 року (повний текст виготовлено 19 червня 2019 року)

по справі за позовом ОСОБА_1 до Великорублівської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання заповіту недійсним та визнання заповіту чинним.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина, у тому числі на земельну ділянку площею 4,97 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Великорублівської сільської ради Котелевського району Полтавської області.

Зазначає, що 12.06.2018 року вона звернувся із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Лапочки Р.О., яка повідомила про те, що спадкодавець за життя склала ще один заповіт, посвідчений Великорублівською сільською радою 10.01.2018 року, зареєстрований у реєстрі за №7, а тому поданий ОСОБА_1 заповіт не є чинним на момент смерті заповідача.

Вважає, що на момент складання заповіту спадкодавець мав нездоровий, як психічний так і фізичний стан, оскільки багато років страждала на такі захворювання як: церебральний атеросклероз судин, хронічну судинно-мозкову недостатність 2-3 ступеню та гіпертонічну хворобу 2-3 ступеню, ризик 3. Також, з грудня 2017 року стан ОСОБА_3 погіршився, вона стала все забувати, інколи не могла відповісти на прості питання, а тому є всі підстави вважати, що заповіт складено особою, яка через власний психічний та фізичний стан не усвідомлювала значення своїх дій.

З урахуванням наведеного прохала: визнати заповіт, посвідчений Великорублівською сільською радою 10 січня 2018 року, зареєстрований у реєстрі за №7, недійсним; визнати заповіт, посвідчений Великорублівською сільською радою 23 серпня 2017 року зареєстрований у реєстрі за №107, чинним.

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 10 червня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Великорублівської сільської ради про визнання заповіту, посвідченого Великорублівською сільською радою 10.01.2018 року, зареєстрованого у реєстрі за №7, недійсним, відмовлено повністю.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Великорублівської сільської ради про визнання заповіту, посвідченого Великорублівською сільською радою 23.07.2017 року, зареєстрованого у реєстрі за №107, чинним, відмовлено повністю.

Додатковим рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 13 серпня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 704.80 грн.

З вказаним рішенням суду від 10.06.2019 року не погодилась позивач, яка в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що на момент складання заповіту спадкодавиця мала незадовільний психічний стан, що був обломлений рядом наявних у неї захворювань та отриманої травми, що вплинуло на здатність усвідомлювати ОСОБА_3 значення своїх дій. При цьому, вказує, що секретар сільської ради, в порушення вимог закону, на момент посвідчення заповіту не перевірив належним чином дієздатності спадкодавця, лікар взагалі не був присутній.

Зауважує. що свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 реально не були присутні під час складання оспорюваного заповіту від 10.01.2018 року, а фактично лише поставили свої підписи на ньому.

Також, зазначає. що місцевим судом було безпідставно відмовлено у призначенні по даній справі судової почеркознавчої експертизи, оскільки відповідний висновок мав би істотне значення при вирішенні даної справи.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу Великорублівська сільська рада вказує на законність та обґрунтованість рішення місцевого суду, внаслідок чого прохала залишити його без змін.

Зазначають, що доводи позивача стосовно того, що заповідач, на час складання спірного заповіту, внаслідок погіршення стану здоров`я не могла усвідомлювати значення своїх дій, не підтверджені належними засобами доказування, зокрема, висновком посмертної судової-психіатричної експертизи.

При цьому, зауважують, що відповідна експертиза не була проведена саме у зв`язку з її не оплатою позивачем.

У судовому засіданні представник третьої особи апеляційну скаргу не визнала та прохала її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення представника третьої особи, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом, згідно державного акту серії ПЛ №201736 від 30.12.2004 року, ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі розпорядження Котелевської райдержадміністрації від 22.03.2004 року №123, належить земельна ділянка площею 4,97 га, кадастровий номер :00:001:0308 (т.1, а.с.9).

23.08.2017 року ОСОБА_3 було складено заповіт, посвідчений секретарем Великорублівської сільської ради Котелевського району Полтавської області Макаренко А.І., зареєстрований в реєстрі за №107, згідно якого спадкодавець на випадок своєї смерті заробила наступне розпорядження: земельну ділянку площею 4,97 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Великорублівської сільської ради Котелевського району Полтавської області та належить їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ПЛ №201736, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №24 від 30.12.2004 року у Котелевському районному відділ земельних ресурсів заповіла ОСОБА_1 позивачу у даній справі (т.1, а.с.8).

Згідно Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №9 від 12.06.2018 року, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с.24).

В подальшому, після смерті ОСОБА_3 , .приватним нотаріусом Котелевського районного нотаріального округу Лапочкою Р.О. було заведено 12.06.2018 року спадкову справу за №42/2018.

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (вих. №1020/02-14) від 02.10.2018 року приватний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 4,97 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у зв`язку з тим, що поданий заповіт, посвідчений Великорублівською сільською радою Котелевського району Полтавської області 23.08.2017 року, зареєстрований у реєстрі за №107 (а. с. 8), не являється чинним на момент смерті заповідача, оскільки складено інший заповіт (т.1, а.с.10-11).

Відтак, згідно заповіту, посвідченого секретарем виконкому Великорублівської сільської ради Котелевського району Полтавської області ОСОБА_6 . 10.01.2018 року за реєстраційним №7, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилася в с. Велика Рублівка Котелевського району Полтавської області, місце реєстрації: с. Велика Рублівка Котелевського району Полтавської області, податковий номер НОМЕР_1 , діючи добровільно і перебуваючи в здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлена секретарем сільської ради з нормами цивільного законодавства, на випадок смерті зробила, зокрема, таке розпорядження: земельну ділянку площею 4,97 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :00:001:0308, заповіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т1, а.с.36).

Даний заповіт зареєстрований 22.01.2018 року у Спадковому реєстрі за №61887313 (т.1, а.с.32).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог місцевий суд обґрунтовано виходив з того, що позивачем не надано суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, які б засвідчували, що на момент складення заповіту 10.01.2018 року заповідач ОСОБА_3 не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, відтак, підстав для визнання його недійсним у передбаченому законом порядку немає. Окрім того, оскільки заповіт від 10.01.2018 року є чинним, то у задоволенні вимог про визнання дійсним заповіту від 23.08.2017 року також слід відмовити.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.

Статтею 1247 ЦК України встановлено загальні вимоги до форми заповіту, за якими заповіт повинен складатися у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, має бути особисто підписаний заповідачем (якщо особа не може підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу). Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 1.1., 1.2. Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 11.11.2011 року № 3306/5 (надалі Порядку вчинення нотаріальних дій), перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначено статтею 37 Закону України «Про нотаріат». Нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Згідно з п.п. 1.1.,1.4.,1.6. п.1 розділу III. Правила вчинення окремих видів нотаріальних дій Порядку вчинення нотаріальних дій, посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 Цивільного кодексу України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Посвідчення заповітів через представників, а також заповіту від імені кількох осіб (крім подружжя) не допускається. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути посадова особа органу місцевого самоврядування, яка посвідчує заповіт, спадкоємці за заповітом, члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом, особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Посадова особа органу місцевого самоврядування при посвідченні заповіту зобов`язана роз`яснити заповідачу зміст статей 1241, 1307 Цивільного кодексу України, про що зазначається у тексті заповіту.

Відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина друга статті 1257 ЦК України).

Згідно статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи даний спір, місцевий суд правильно виходив із того, що заповіт ОСОБА_3 від 10.01.2018 року відповідає положенням ЦК України, Закону України «Про нотаріат», та чинної на час його нотаріального посвідчення Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а саме: складений у письмовій формі, із зазначенням місця його складення с. Велика Рублівка Котелевського району Полтавської області, часу складення 10 січня 2018 року, дати народження заповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 , її ідентифікаційного номеру, місця народження та місця реєстрації заповідача, та підписаний особисто заповідачем у присутності двох свідків (т.1, а.с.36).

Особу заповідача та свідків установлено, дієздатність перевірено.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що наявність формальних помилок у заповіті, на які вказує апелянт, а саме відсутність в підписі заповідача зазначення її імені та по-батькові, не свідчить про недійсність чи нікчемність заповіту та не спростовує презумпцію правомірності цього правочину, оскільки заповідач не був визнаний судом недієздатним чи обмежено дієздатним, мав право на складання заповіту, заповіт має письмову форму та посвідчений секретарем сільської ради, у передбаченому законом порядку, його зміст був зачитаний уголос та власноруч підписаний заповідачем у присутності відповідної посадової особи та свідків, заповіт відповідав волі ОСОБА_3 та був зареєстрований у встановленому законом порядку.

Доводи апеляційної скарги стовно того, що на момент складання заповіту спадкодавиця мала незадовільний психічний стан, що вплинуло на здатність усвідомлювати ОСОБА_3 значення своїх дій, при цьому секретар сільської ради при посвідченні заповіту не перевірив належним чином дієздатності спадкодавця, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки недієздатність спадкодавця на момент вчинення спірного правочину від 10.01.2018 року встановлена та підтверджена належними та допустимими доказами не була. Відповідна експертиза не була проведена за відсутності її оплати позивачем, а твердження апелянта про безпідставну відмову місцевого суду в призначенні у даній справі судової почеркознавчої експертизи, є необґрунтованим, оскільки така експертиза не матиме жодного доказового значення для встановлення того, чи могла заповідач, на момент складення заповіту, усвідомлювати значення своїх дій.

Твердження апелянта стовно того, що свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 реально не були присутні під час складання оспорюваного заповіту від 10.01.2018 року, а фактично лише поставили свої підписи на ньому, суд оцінює критично, за відсутності будь-яких доказів на підтвердження вказаного.

Відтак, особистий підпис заповідача у заповіті свідчить про його вільне волевиявлення та відповідність його волі розпорядження про призначення спадкоємцем за заповітом саме ОСОБА_2 .

З урахуванням наведеного, місцевий суд обґрунтовано виходив із того, що оспорюваний заповіт складено та посвідчено з дотриманням вимог законодавства, чинного на момент вчинення нотаріальної дії щодо його посвідчення, а позивачем не доведено належними доказами підстав недійсності заповіту від 10.01.2018 року, тому на законних підставах відмовив у задоволенні відповідних позовних вимог ОСОБА_1

Призначення ОСОБА_2 спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України. Волевиявлення заповідача було вільним і зміст заповіту щодо призначення відповідача спадкоємцем майна відповідало його внутрішній волі.

Посилання заявника у апеляційній скарзі на те, що зміст заповіту не відповідає нормам законодавства щодо його форми і порядку посвідчення, наявність численних суттєвих порушень, вбачаються необґрунтованими та були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції при вирішенні спору по суті заявлених вимог, і суд на підставі наявних у справі доказів дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати заповіт недійсним.

Відтак, викладені позивачем в апеляційній скарзі доводи спростовуються наведеними вище обставинами та висновками, які ґрунтуються на нормах матеріального права, зокрема, щодо дотримання форми та порядку посвідчення заповіту, а також його складення особою, яка мала на це право.

Окрім того, оскільки місцевим судом вірно визначено, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, що підстави для визнання заповіту від 10.01.2018 року недійсним відсутні, то і у задоволенні вимог про визнання заповіту від 23.08.2017 року дійсним місцевим судом було вірно відмовлено, з урахуванням положень ч.2 ст.1254 ЦК України, що визначає втрату попереднім заповітом сили зі складанням нового.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 10 червня 2019 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ : Т.О. Кривчун

СУДДІ: Л.І. Пилипчук

О.В. Чумак