Справа № 460/3191/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Кондратьєва Н.А.
Провадження № 22-ц/811/176/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

розглянувши в м.Львові в порядку спрощеногопровадження без повідомлення ( виклику) сторін цивільну справу № 460/3191/15-ц за апеляційною скаргою військового комісара Львівського обласного військового комісаріату полковника ОСОБА_1 (далі ЛОВК) на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 31.10.2018 року ухваленого судом у складі судді Кондратьєвої Н.А. у справі за позовом ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

в с т а н о в и в :

31.08.2015 року позивач по справі ОСОБА_2 звернувся в суд із позовною завою про стягнення з відповідача не нараховану заробітну плату в сумі 5362,12 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період роботи з 13.02.2014 року по 31.07.2015 року в сумі 58 363,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 20.09.1993 року по 12.02.2014 року працював у ЛОВК сторожем (до 31.10.2005 року Яворівський - Мостиський об`єднаний районний військовий комісаріат Львівської області).

Наказом військового комісара №21 від 12.02.2014 року його звільнено у зв`язку із скороченням штату працівників. На день звільнення з роботи йому не виплачено грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки в повному обсязі. Зазначає, що для нього був встановлений підсумований облік робочого часу, а також за понаднормові роботи і роботи у вихідні, святкові та неробочі дні, які частково припадали на роботу в нічний час.

Крім того, в січні, лютому 2014 року відповідач здійснював доплату у розмірі 30% посадового окладу робітникам усіх військових комісаріатів Львівської області за підтримку постійної бойової готовності військ, а позивачу зазначена доплата не проводилася у зв`язку з чим 12.02.2014 року звернувся до відповідача із заявою про виплату грошової компенсації за частину невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 31.10.2012 року по 30.10.2013 року - 24 календарних дні та період з 31.10.2013 року по 07.02.2014 року - 6 календарних днів, оскільки відповідачем у день звільнення здійснена виплата у заниженому розмірі та виплату вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку.

Просив також стягнути грошову компенсацію за невикористану відпустку за робочі періоди з 20.09.1995 року по 19.09.1996 року за 15 робочих днів; за період з 20.09.2004 року по 19.09.2005 року за 24 календарних дні; за період з 20.09.2005 року по 19.09.2006 року за 24 календарних дні, за період з 20.09.2012 року по 30.10.2012 року та з 08.02.2014 року по 12.02.2014 року за 4 календарні дні. В добровільному порядку відповідач зазначені кошти не виплачує.

Оскаржуваним рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 31.10.2018 року позов задоволено частково.

Вирішено стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь ОСОБА_2 35 856, 18 грн. середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 487,20 грн. судового збору.

В решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду оскаржив відповідач по справі військовий комісар Львівського обласного військового комісаріату полковник ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на частину 2 ст. 233 КЗпП України, яка надає право працівнику звертатися в суд з позовом про стягнення належної заробітної плати і не поширюється на випадки звернення з позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Апелянт посилається на рішення Конституційного Суду України №4-рп/2012 від 22.02.2012, де надано офіційне тлумачення положень ч.1 ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу, положення частини першої ст. 233 КЗПП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього Кодексу та зазначив, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Відповідач у апеляційній скарзі посилається на п.25 постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» в якому зазначено, що за вирішенням спору про оплату праці працівники можуть звернутися до суду в строки, передбачені статтею 233 КЗпП України. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Пропуск без поважних причин тримісячного строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови у позові.

Суд першої інстанції не врахував, що ЛОВК остаточно розрахувався із позивачем 27 лютого 2015 року, до суду позивач звернувся 31 серпня 2015 року, тобто з пропуском тримісячного строку звернення до суду, встановленого частиною1 ст. 233 КЗпП України.

Вважає помилковим висновок суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Просить скасувати оскаржуване рішення суду, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

Відзиву на апеляційну скаргу не поступило.

Відповідно до частини першої ст. 369 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини 2 ст. 247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно частини п`ятої статті 268 ЦПК датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 працював сторожем у Яворівському районному військовому комісаріаті з вересня 1993 року, а з 2005 року у Яворівсько - Мостиському ОРВК.

12.02.2014 року відповідно до наказу військового комісара ЛОВК №21 від 12.04.2014 року позивача звільнено з роботи у зв`язку із скороченням чисельності штату.

Відповідно до Наказу військового комісара ЛОВК від 21.02.2014 року №21 про звільнення позивача, йому при звільненні було виплачено компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку за робочий період з 31.10.2012 по 30.10.2013 року за 24 календарні дні та за робочий період з 31.10.2013 по 07.02.2014 року за 6 календарних днів, вихідна допомога у розмірі середнього місячного заробітку у відповідності до ст.44 КЗпП України.

14.02.2014 року позивач звернувся до ЛОВК з заявою щодо неповного з ним розрахунку при звільненні, а саме невиплати компенсації за невикористані відпустки та 27 лютого 2015 року з ОСОБА_2 був проведений остаточний розрахунок.

Отже, в порушення вимог ст.116 КЗпП України відповідач не провів з позивачем розрахунок у встановлений законом строк.

За змістом ст.47 ч.1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлено трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

31 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд про стягнення невиплаченої заробітної плати, а саме недоплати за роботу у надурочний час, у нічний час, у святкові і неробочі дні, вихідної допомоги при розірванні трудового договору, компенсації за невикористані відпустки, посилаючись на порушення відповідачем ст.116 КЗпП України.

Розглядаючи спір з наданими позивачем уточненнями, які поступово до дня розгляду справи судом, збільшувалися, суд першої інстанції частково задовольнив позов за період затримки розрахунку при звільненні з 13.02.2014 по 26.02.2015 року, тобто за 261 день, що становить 35 856,18 грн. ( 137,30 грн. х 261 день= 35 856,18 грн.).

Відповідно до частин 1,2 ст. 233 КЗпП працівник має право звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

За змістом статті 233 КЗпП підставою для звернення до суду без обмеження строком є порушення трудового законодавства про оплату праці в частині стягнення належної працівникові суми заробітної плати.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата-це винагорода, обчислена, як правило в грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структура заробітної плати визначається Законом України «Про оплату праці» та така включає основну заробітну плату, додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Із матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся в суд із заявою щодо неповного з ним розрахунку при звільненні, тобто виплат, які є частиною заробітної плати.

Відтак, висновок суду першої інстанції, що такий спір підлягає розгляду без обмеження будь-яким строком відповідає вимогам частин 1,2 ст. 233 КЗпП та рішенню Конституційного Суду України від 15.10.2013 року №9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 щодо офіційного тлумачення ст. 233 КЗпП України.

Суд не погоджується із доводами апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку на звернення до суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, -суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 31 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27 червня 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк