Справа № 496/2542/18
Провадження № 2/496/363/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Галич О.П.,

за участю:

секретаря Ткаченко В.М.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Біляївка Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 , до

відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ,

вимоги позивача: про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди (збитки), завданої вчиненням кримінального правопорушення,

учасники справи повідомлені належним чином про час, дату та місце слухання справи, в судове засідання не з`явились.

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1. 22 червня 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) з вимогами про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди (збитки), завданої вчиненням кримінального правопорушення.

2. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.12.2015 року приблизно о 09 годині 00 хвилин, відповідач, керуючи автомобілем марки «Рено Трафік», державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі М-1625, на повороті до СК «Меліоратор» не впорався з керуванням та допустив виїзд на ліве узбіччя, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1 позивача по справі, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження. Внаслідок ДТП позивач був госпіталізований до Біляївської ЦРЛ з діагнозом ЗЧМТ, СГМ забій мозку тяжкого ступеню, субдоріальна гематома, кома.В період з 18.12.2015 року по 21.01.2016 року позивач, перебував на лікуванні в нейрохірургічному відділенні Одеської обласної клінічної лікарні з діагнозом - тяжка ЧМТ, забій голеного мозку тяжкого ступеню ВЖК, САК, рана м`яких тканин тім`янної області, перелом кісток носа, забій м`яких тканин потиличної області. 19.12.2016 року лікарями була проведена операція - Нижня трахеостомія. Після операційний період лікування позивача включав комплекс медичних заходів та процедур для повної реабілітації та видужання.З 25.03.2016 року по 04.04.2016 року проходив стаціонарне лікування в Біляївській ЦРЛ з клінічним діагнозом - наслідки перенесеної важкої черепно-мозкової травми, забою головного мозку з субдуральної гігрома лівої лобної ділянки, субдуральним і внутрішньошлуночкових крововиливом у вигляді лівостороннього гемипареза, легкого афатические розлади, зниження інтелектуально-мнестичних та когнітивних функцій. Посттравматична енцефалопатія 3 ст. Скарги при вступі на сильні головні болі, періодично посилюються до нестерпних, що супроводжуються нудотою, блювотою, вираженим запамороченням, грубої хиткістю при ходьбі, онімінням лівих кінцівок, загальною слабкістю. Позивач хворіє з 18.12.2015 року після перенесеної тяжкої черепно-мозкової травми, перебуває на безперервному лікарняному, лікувався у хірургічному відділенні Одеської обласної клінічної лікарні, продовжив лікування амбулаторно. З 25.03.2016 року госпіталізований в неврологічне відділення Біляївської ЦРЛ. Виписаний з незначним покращенням стану на амбулаторне лікування під наглядом невропатолога і сімейного лікаря. Згідно довідки Управління ПФУ у Біляївському районі від 19.08.2016 року № 6632/02, з 21.04.2016 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебуває на обліку Управління ПФУ у Біляївському районі як інвалід II групи загального захворювання. Для проведення операції у відділенні нейрохірургії Одеської обласної клінічної лікарні та лікування у післяопераційний період, подальшого лікування у Біляївській ЦРЛ, позивачу необхідні були медикаменти, лікарські засоби та матеріали медичного призначення, без яких проведення лікування було б неможливо і які були придбані за його рахунок, розмір яких загалом становить 69549, 61 грн. Окрім фізичної та матеріальної шкоди, неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідача, позивачу завдано немайнові втрати, спричиненні моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у його житті, а саме: інвалідність, щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, постійна на все життя відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення зору, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності; побоювання щодо майбутнього стану здоров`я, страх скорої смерті. Отже, внаслідок суспільно-небезпечних дій відповідача, які проявилися у вчиненні умисних тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх заподіяння, відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 286 КК України, позивачу були заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування, яких враховуючи його характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, характеру його немайнових втрат, становить 200000 гри., які підлягають відшкодуванню (компенсації) у повному обсязі.

3. Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що заявлені суми матеріальної та моральної шкоди є необґрунтованими та недоведеними. В частині позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди відповідач просить задовольнити частково, так як перелік медичних засобів зазначених в товарних чеках не відповідають виписаним рецептам та більша частина наданих у якості доказів квитанцій про придбання медичних препаратів є нечитабельними. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди вважає, що можливо визначити розмір у розумних рамках, які б задовольнили моральні страждання позивача та не призвели б до його збагачення у сумі 20000 гривень.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

4. Позивач у судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та на позовних вимогах наполягав в повному обсязі. (а.с. 92)

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

5. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Горяєва І.М. від 27 липня 2018 року було прийнято до розгляду та відкрито загальне провадження у справі з проведенням підготовчого судового засідання.

6. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Горяєва І.М. від 30 листопада 2018 року було закрито підготовче провадження та призначено до розгляду цивільну справу.

7. 30 січня 2019 року справу було передано до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу у зв`язку з тим, що відповідно до рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 23.01.2019 року, суддя Горяєв І.М. відсторонений від здійснення правосуддя.

8. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2019 року, цивільну справу № 496/2542/18, передано судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П.

9. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 14 лютого 2019 року було прийнято до свого провадження цивільну справу та призначено справу в порядку загального позовного провадження зі стадії судового засідання.

10. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився без поважних причин, а позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

11. Судом встановлено, що ОСОБА_2 , 18.12.2015 близько 08 години 00 хвилин на ділянці автодороги М-1625, навпроти в`їзду на СТ «Меліоратор», керуючи автомобілем «Рено Трафік», д/з НОМЕР_2 , рухаючись з боку м. Біляївка Одеської області у напрямку с. Маяки Біляївського району Одеської області, в порушення вимог пунктів ПДР України не врахував дорожню обстановку та умови які виражалися в слизькому покритті дороги проїжджої частини, яка виникла внаслідок ожеледиці, застосувавши неправильні методи управління, не обрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням автомобіля, в результаті чого допустив виїзд керованого ним автомобіля на полосу зустрічного руху, з послідуючим виїздом на ліве узбіччя та в поле, яке розташоване по ліву сторону відносно руху автомобіля, та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , який в той час йшов в попутному напрямку по узбіччю автодороги з лівої сторони по руху вказаного автомобіля.

12. В наслідок ДТП пішохід ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку тяжкого ступеня тяжкості, внутрішньо шлуночкового крововиливу, субарахноїдального крововиливу, перелому кісток носа, перелому 10-го ребра зліва, забою легень з обох сторін, забитої рани лобово-тімяно-потиличної області, які утворилися від дії тупих твердих предметів, якими могли бути частини рухомого транспортного засобу в момент зіткнення, з подальшим контактуванням тіла потерпілого про дорожнє покриття, можливо 18.12.2015 року, та які згідно висновку судово-медичної експертизи № 32 від 06.06.2016, згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя» (1995 р.) відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Враховуючи характер, множинність, поєднаність наявних у потерпілого тілесних ушкоджень виключається утворення останніх при паданні з висоти стоячи на горизонтальну поверхню.

13. За фактом дорожньо-транспортної пригоди було порушено кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

14. Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 18 жовтня 2017 року ОСОБА_2 , було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ч. 1, 2 ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_2 від відбування покарання з випробувальним строком на 2 (два) роки. (а.с. 49-51)

15. Вироком апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2018 року апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 задоволено частково та в частині призначення покарання скасовано та ухвалено новий вирок, яким: ОСОБА_2 призначено за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», ОСОБА_2 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років. В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін. (а.с. 44-48)

16. Розмір матеріальної шкоди позивач доводить суду виписками з історії хвороби, які підтверджують діагноз, а саме отримані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, товарними та фіскальними чеками в частині розміру матеріальних збитків, а саме затрачені на лікування грошові кошти на загальну суму збитків 69549 (шістдесят дев`ять тисяч п`ятсот сорок дев`ять) гривень 61 копійок. (а.с. 7-34)

17. У довідці Управління ПФУ у Біляївському районі від 19.08.2016 року № 6632/02 зазначено, що з 21.04.2016 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебуває на обліку Управління ПФУ у Біляївському районі як інвалід II групи загального захворювання, тобто внаслідок вищевказаних подій позивач став інвалідом (а.с. 37).

V. Оцінка Суду.

18. Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

19. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

20. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

21. Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

22. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

23. Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 8, 9).

24. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

25. За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

26. У відповідності до ч. 1, ч. 3 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Цивільний позов може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом, також в інтересах громадян, які через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права.

27. Частиною 7 цієї ж статті КПК України встановлено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

28. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

29. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

30. Отже, факт завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , внаслідок ДТП, що була заподіяна з вини ОСОБА_2 відповідача по справі, не потребує окремого доказування. Вирок апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2018 року, є обов`язковим для суду.

31. Згідно ст.ст. 22, 1166 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

32. Відповідно до ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

33. Відповідно до роз`яснень, зазначених в п. 6 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).

34. В п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 (зі змінами та доповненнями) зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

35. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

36. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судових рішень (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

37. Звертаючись до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, позивач зазначив, що матеріальна шкода полягає у витратах на придбання медикаментів, лікарських засобів та матеріалів медичного призначення для лікування здоров`я у загальній сумі 69549, 61 гривень.

38. В свою чергу, визначаючи розмір матеріальної шкоди, судом встановлено, що згідно з наданих позивачем та досліджених судом квитанцій на придбання медичних препаратів, позивачем були понесені витрати на лікування у загальній сумі 34258,26 гривень. Оскільки надані позивачем до позовної заяви частина копії квитанцій виготовлені поганої якості та є нечитабельними, що позбавляє суд можливості встановити обставини на які посилається позивач, а частина копій квитанцій це є витрати на бензин.

39. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд виходить з наступного.

40. Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

41. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

42. За загальним правилом особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, тому поряд із компенсацією матеріальної шкоди позивач має право на компенсацію за заподіяну моральну шкоду. Під моральною шкодою маються на увазі душевні страждання, пов`язані із заподіянням як фізичної, так і майнової шкоди, а також душевні страждання, не пов`язані ні з тією, ні з іншою.

43. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

44. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих.

45. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

46. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від: характеру моральних страждань, виду психічних страждань у вигляді занепокоєння, страху та відчаю; істотності вимушених змін у житті потерпілих, які можуть бути частково відновлені.

47. Суд вважає доведеним, що дії відповідача у даному випадку були неправомірними і цими неправомірними діями позивачу було завдано моральну шкоду, між діями відповідача, що призвели до порушення законних прав позивача та наслідками у вигляді завдання моральної шкоди, яка виразилася у перенесенні душевних страждань та створенні психологічного дискомфорту у зв`язку з цим наявний причинний зв`язок.

48. Таким чином, враховуючи характер правопорушення, тривалість та характер моральних страждань, які зазнав позивач в частині змін звичайного способу життя (перебування на лікарняному, хірургічне втручання, необхідність стороннього догляду) той факт, що позивач в результаті вищевказаних подій отримав інвалідність ІІ групи, йому важко рухатися, він не може обійтися без сторонньої допомоги, частково втратив зір, суд дійшов висновку з урахуванням принципу розумності та справедливості, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню в повному обсязі

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

49. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

50. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

51. Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1195 ЦК України ст.ст. 4, 13, 81, 259, 263, 265, 351 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди (збитки), завданої вчиненням кримінального правопорушення задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 ) завдану майнову шкоду вчиненням кримінального правопорушення, у сумі 34258,26 грн. (тридцять чотири тисячі двісті п`ятдесят вісім гривень двадцять шість копійок) .

3. Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 ) завдану моральну шкоду вчиненням кримінального правопорушення, у сумі 200000 грн. (двісті тисяч гривень).

4. Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у загальній сумі 2342,58 грн.

5. Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

6. Повний текст рішення складено 27 червня 2019 року.

Суддя О.П. Галич