Номер провадження 2/754/1332/19
Справа №754/6204/18
РІШЕННЯ

Іменем України

21 жовтня 2019 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого - судді Зотько Т.А.,

за участі секретарів судового засідання - Малинки А.Ю., Гайворонського В.М., Вакулюк Д.С., Плясунової О.В., Шевчук М.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права приватної власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 16.05.2018 звернувся до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права приватної власності на нерухоме майно.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 29 вересня 2001 року Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, зареєстровано шлюб між сторонами, який надалі рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2017 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають спільного сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який наразі проживає з відповідачем.

Під час спільного життя було придбане спільне майно, а саме трикімнатна квартира, яка на праві власності належить сторонам в рівних долях, загальною площею 58, 00 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 56, 10 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 та нежитлове приміщення підвалу, площею 5,8 кв.м., що на праві власності зареєстровані за позивачем та транспортний засіб автомобіль марки ЗАЗ «Ланос» д.н.з. НОМЕР_1 .

Позивач неодноразово в телефонному режимі звертався до відповідача з пропозицією у позасудовому порядку розділити набуте у шлюбі майно з перевагою в бік відповідача, але весь час отримував відмову з відсиланням позивача до судових органів.

Таким чином, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав, та просив суд виділити йому та визнати в порядку розподілу спільного майна право власності на однокімнатну квартиру, загальною площею 56, 10 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 765 900, 00 грн., нежитлове приміщення підвалу, площею 5,8 кв. м., за адресою АДРЕСА_3 , прим. 247 , вартістю 43 300, 00 грн., транспортний засіб автомобіль марки ЗАЗ «Ланос» д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 136 400, 00 грн., виділити у власність ОСОБА_3 та визнати за нею право власності на трикімнатну квартиру, загальною площею 58, 00 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 1 125 300, 00 грн.

Ухвалами судді від 22.05.2018 та від 31.05.2018 вказану позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

Стороною позивача на виконання вищевказаних ухвал, у встановлений суддею строк, були усунуті зазначені недоліки.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 07.06.2017 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 20.09.2019 було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 20.09.2019 відмовлено представнику відповідача в клопотанні про залишення позову без розгляду.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 30.07.2019 відмовленов задоволенні клопотання представника відповідача - ОСОБА_4 про повернення судового розгляду до стадії підготовчого провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права приватної власності на нерухоме майно.

В судовому засіданні позивач та його представник - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач, подаючи відзив на позов, частково погодилась з запропонованим варіантом розподілу спільного майна, запропонованого позивачем. Однак, не скориставшись своїм правом на звернення до суду з зустрічним позовом, у відзиві просила суд враховуючи вартість майна та матеріалів, що були придбані для квартири в смт. Ворзель , визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_5 , визнати її особистою приватною власністю транспортний засіб - автомобіль ЗАЗ Ланос та стягнути з позивача на її користь компенсацію у сумі 140100 грн.. В подальшому відповідач та її представник ОСОБА_4 просили суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Судом встановлено, що з 29 вересня 2001 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2017 року було розірвано. Від шлюбу мають спільного сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11, 12-13).

Відповідно до договору купівлі продажу квартири від 30.11.2001 року зареєстрованого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М., ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних долях кожному, належить трикімнатна квартира, загальною площею 58, 00 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , ймовірна ринкова вартість якої станом на 02.04.2018 становить 1 125 300 грн. (а.с.37-43, 44, 128).

Згідно витягів з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_2 , належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 , яка складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 56, 1 кв.м. зареєстрована 16.01.2013 за № 89012, ймовірна вартість якої станом на 02.04.2018 становить 765, 900 грн., та нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , прим. 247, загальною площею 5, 8 кв.м., зареєстроване 25.04.2013 за № 791055, ймовірна вартість якого станом на 02.04.2018 становить 765, 900 грн. (а.с.28-29, 30-32, 33, 34-36, 47-53, 54-55, 58-69)

Відповідно до листа № 31/26-153аз, який надійшов від Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві, повідомлено про, те що згідно даних бази автоматизованої інформаційної системи МВС, станом на 07.03.2018 (на час перевірки) в ТСЦ № 8044 РСЦ МВС в м. Києві, на ім`я гр. ОСОБА_3 , на реєстраційному обліку перебуває автомобіль ЗАЗ Ланос, 2015 року випуску, номерні знаки НОМЕР_1 (а.с.23).

Згідно консультативного висновку ймовірна ринкова вартість автомобіля станом на 02.04.2018 становить 136 400 грн. (а.с.70-79).

05.09.2019 від ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву. В своєму відзиві посилались на наступне. До укладення шлюбу відповідачка проживала разом з донькою ОСОБА_6 в особистій квартирі АДРЕСА_6 . Після реєстрації шлюб,у у зв`язку із збільшенням членів сім`ї, необхідно було збільшити житлову площу, а тому відповідачка була вимушена продати свою квартиру. 30.11.2001 вона з позивачем придбала трикімнатну квартиру АДРЕСА_5 . Трикімнатна квартира придбана за кошти які належали їй та чоловіку. Документи, що підтверджують продаж однокімнатної квартири, яка знаходилась за адресою: АДРЕСА_7 , наразі відповідач надати не може, оскільки пройшло багато часу, а для відновлення документів потрібен час. Відповідач вважає, що її доля в даній квартирі є значно більшою, ніж вказує позивач, оскільки остання здійснила в її купівлю більший матеріальний внесок, також слід враховувати, що будинок в якому знаходиться трикімнатна квартира приблизно 1970 року будівництва і з моменту купівлі даної квартири ремонт в ній не проводився, а тому консультативний висновок про вартість трикімнатної квартири не відповідає дійсності. На підставі викладених обставин відповідач вважає, що її частка в даній квартирі є значно більшою, ніж частка позивача, а тому вважає за можливе визнати право власності за ОСОБА_3 на 75/100, а за ОСОБА_2 на 25/100 частки на трикімнатну квартиру АДРЕСА_5 .

Щодо однокімнатної квартири та нежитлового приміщення відповідач вважала, що нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягає поділу в рівних частинах.

Щодо транспортного засобу відповідач зазначає, що автомобіль ЗАЗ "Ланос" був придбаний нею за власні кошти, які вона отримала у спадок від своєї померлої доньки. Після смерті її доньки позивач пішов із сім`ї та майже рік вони не спілкувались, повернувшись тільки в лютому 2016, на той час відповідач вже планувала купівлю автомобіля. Весь час автомобіль знаходиться на утриманні відповідача, вона особисто оплачує його стоянку та технічне обслуговування. Даним автомобілем остання весь час користується, отже вважає, що автомобіль не підлягає поділу, оскільки є її особистою власністю.

04.09.2019 від представника позивача ОСОБА_1 подано відповідь на відзив відповідно до якого зазначено, що позивач не погоджується з міркуваннями відповідача виходячи з того, що позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з громадянкою ОСОБА_7 , який 24.05.2001 року було розірвано. Під час попереднього шлюбу позивачем спільно із попередньою дружиною було нажито нерухоме майно. Після розлучення позивач домовився з попередньою дружиною про те, що вони не будуть ділити квартиру, а колишня дружина сплатить колишньому чоловіку грошову компенсацію у розмірі 7 000, 00 доларів США, що і було нею виконано влітку 2001 року і частково за кошти від продажу квартири відповідача і кошти які належали їй та позивачу сторони спільно купили трикімнатну квартиру, однак квартира на 100% була придбана позивачем за кошти отримані від колишньої дружини, крім того у 2015 році в спірній квартирі був зроблений ремонт, відповідач не взяла до уваги те, що позивач не ставить питання стосовно того, що залишає трикімнатну квартиру повністю мебльованою також за кошти позивача, які він заробляв протягом 16 років, в той час як відповідач 12 з них не працювала. Щодо автомобіля ЗАЗ «Ланос», то представник зазначив, що транспортний засіб був придбаний сторонами за спільні кошти, які були нажиті ними під час шлюбу, а відтак вважав вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а твердження відповідача надуманими.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Під час судового розгляду, судом було встановлено, що спірне майно було набуте сторонами у справі під час перебування в шлюбі, однак сторони не дійшли домовленості, щодо визначення частки кожного з них.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права власності.

Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності.

Пунктом 5 постанови № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є, зокрема, майно, нажите подружжям за час шлюбу.

Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з"ясувати джерело і час його придбання.

Стаття 57 СК України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Особистою привальною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбанні майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є особистою приватною власністю.

Згідно вимог позову позивач просить виділити у його власність та визнати за ним право власності на однокімнатну квартиру, загальною площею 56, 10 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 765 900, 00 грн., нежитлове приміщення підвалу, площею 5,8 кв. м., за адресою АДРЕСА_3 , прим. 247 , вартістю 43 300, 00 грн., транспортний засіб автомобіль марки ЗАЗ «Ланос» д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 136 400, 00 грн., виділити у власність ОСОБА_3 та визнати за нею право власності на трикімнатну квартиру, загальною площею 58, 00 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 1 125 300, 00 грн. При встановленні обставин справи судом встановлено, що спірне майно набуте позивачем та відповідачем під час перебування в шлюбі, що також не спростовується в ході розгляду справи, сторони вели спільний бюджет та спільне господарство.

Відповідачка не визнала позов в повному обсязі та зазначила суду, що частка трикімнатної квартири, яка їй належить є значно більшою ніж вказує позивач, крім того зазначила, що транспортний засіб придбаний нею за власні кошти та належить їй на праві особистої приватної власності.

Разом з тим, дане твердження відповідачки не знайшло свого обгрунтування, оскільки не підтверджується жодними належними та допустимими доказами. В матеріалах справи не міститься жодних доказів, які б давали можливість суду встановити даний факт, оскільки сторонами у справі було погоджено, спільно вирішено та закріплено договором купівлі - продажу трикімнатної квартири, загальною площею 58, 00 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що частка кожного з них буде становити саме 1/2, а відтак у суду відсутні підстави вважати належним доказом твердження відповідачки, що нею було внесено у придбання даної квартири більшої частини коштів ніж позивачем. Сам по собі факт продажу належної відповідачу на праві власності квартири напередодні придбання спірної квартири, не є доказом внесення повної суми виручених від продажу коштів у придбання спірної квартири АДРЕСА_5 , а відповідачкою не доведено наявність умов, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 70 Сімейного кодексу України для можливості збільшення її частки при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності.

Так, частинами першою та другою статті 60 СК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми ст.60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна подружжя на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Згідно положень ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, та на підставі ст.69 ч.1 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Якщо річ неможливо розділити, вона присуджується одному з подружжя.

Якщо виділити в натурі частину із загального майна не можна, хтось один із подружжя має право на отримання від іншого грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частини. Проте, така компенсація може бути надана лише за згодою колишньої дружини чи чоловіка. Крім того, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Таким чином, відповідно до частин 4, 5 ст. 71 СК присудження судом одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ (автомобіль) допускається за його згодою за умовою попереднього внесення другим подружжям відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності таких умов присудження грошової компенсації може мати місце, зокрема, на підставах передбачених ст. 364 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та наявності згоди співвласника на одержання відповідної грошової суми.

Так, відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно з законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Таке ж право співвласників передбачено і ч. 3 ст. 358 ЦК України.

Аналогічне роз`яснення міститься у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

З урахуванням засад рівності часток сторін при поділі спірного майна подружжя суд приходить висновку про визнання за кожною стороною права власності на 1/2 частину спірного майна.

При цьому, суд виходив з тих обставин, що відповідачка категорично не погодилась з визначеною позивачем вартістю спірного майна. Крім того, відповідачка та її представник категорично заперечували щодо запропонованого позивачем варіанту розподілу спільного сумісного майна подружжя та просили суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Разом з тим, судом не прийнято до уваги при здійснені поділу спільного сумісного майна, перелічене відповідачкою майно, що було придбано ними під час ремонту придбаної квартири в смт. Ворзель , з тих підстав, що позивачем вимог щодо поділу вказаного відповідачкою майна не заявлялось, а відповідачкою зустрічного позову щодо поділу вказаного майна, заявлено не було. А відтак, за умови відсутності заявлених сторонами позовних вимог щодо розподілу придбаного при купівлі та ремонті однокімнатної квартири, загальною площею 56,10 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 майна, суд позбавлений можливості вирішити дане питання самостійно та врахувати його вартість при постановленні рішення.

Також, судом не було прийнято в якості належного доказу твердження відповідачки, що спірний транспортний засіб - автомобіль марки «ЗАЗ LANOS», 2015 року, номер шасі (кузова) НОМЕР_2 д.н.з. НОМЕР_1 був придбаний нею за особисті кошти, успадковані після смерті доньки, а відтак є її особистою власністю, з тих підстав, що належних доказів, що вказаний спірний автомобіль був придбаний відповідачем за успадкованими після смерті доньки коштами, суду надано не було. А сам по собі факт оформлення даного транспортного засобу на відповідача та сплату нею вартості його утримання на автостоянці не підтверджує його придбання за власні кошти відповідачки.

Враховуючи той факт, що кожна зі сторін у справі претендує на володіння вказаним спірним автомобілем, сторони не погодили між собою реальну ринкову вартість даного автомобіля та не просять суд щодо виплати компенсації за належну частку, а відтак суд визнає даний транспортний засіб спільним сумісним майном подружжя та в порядку поділу майна визнає за кожною зі сторін у справі право власності по Ѕ частині автомобіля марки «ЗАЗ LANOS», 2015 року, номер шасі (кузова) НОМЕР_2 д.н.з. НОМЕР_1 .

Крім того, суд визнає спільним сумісним майном подружжя трикімнатну квартиру, загальною площею 58,00 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , однокімнатну квартиру, загальною площею 56,10 кв.м., розташованою за адресою: АДРЕСА_2 , нежитлове приміщення підвалу, площею 5,8 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_8 та в порядку поділу майна подружжя визнає за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності кожного на Ѕ частину однокімнатної квартири, загальною площею 56,10 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , Ѕ частину нежитлове приміщення підвалу, площею 5,8 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_8 .

При цьому, суд не вбачає підстав для розподілу між сторонами, в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя, трикімнатної квартири, загальною площею 58,00 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , з тих підстав,що за договором купівлі-продажу даного спірного майна дана квартира придбана в рівних долях, а саме по 1/2 частці кожним з подружжя.

Вирішуючи спір у даній справі, суд, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин спору, що виник між сторонами, та з урахуванням вищенаведеного, на засадах справедливості, дійшов висновку, що пред`явлений позивачем позов підлягає частковому задоволенню судом, та відповідно підлягає поділу спільне сумісне майно подружжя, шляхом визнання за кожним із сторін права власності на 1/2 його частину, оскільки таке майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, не може бути реально розподілене між ними, а тому повинно визначитись у їх ідеальних рівних частках між ними.

Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 8 810 грн. 00 коп. та витрати за проведення незалежної оцінки вартості майна у розмірі 3800 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст.57, 60, 61, 68, 69, 70, 71 СК України, ст.ст.358, 364, 368 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 16, 76-77, 81, 82, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 352, 354-355, Розділом ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати спільним сумісним майном подружжя трикімнатну квартиру, загальною площею 58,00 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , однокімнатну квартиру, загальною площею 56,10 кв.м., розташованою за адресою: АДРЕСА_2 , нежитлове приміщення підвалу, площею 5,8 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_8 , автомобіль марки «ЗАЗ LANOS», 2015 року, номер шасі (кузова) НОМЕР_2 д.н.з. НОМЕР_1 .

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину однокімнатної квартири, загальною площею 56,10 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , Ѕ частину нежитлове приміщення підвалу, площею 5,8 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_8 , Ѕ частину автомобіля марки «ЗАЗ LANOS», 2015 року, номер шасі (кузова) НОМЕР_2 д.н.з. НОМЕР_1 .

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину однокімнатної квартири, загальною площею 56,10 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , Ѕ частину нежитлове приміщення підвалу, площею 5,8 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_8 , Ѕ частину автомобіля марки «ЗАЗ LANOS», 2015 року, номер шасі (кузова) НОМЕР_2 д.н.з. НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , (РНОКПП - НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_9 ) на користь ОСОБА_2 , (РНОКПП - НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 8810 грн. та судові витрати за проведення незалежної оцінки у розмірі 3800 грн..

В задоволенні інших вимог позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Суддя: