ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/912/19 Доповідач - Ткач З.Є.
Категорія - 310000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Ткач З.Є.

суддів: Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

за участю секретаря Іванюта О.М.,

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/14614/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2019 року, ухваленого суддею Сливкою Л.М., повний текст якого складено 11 липня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2018 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя шляхом визнання за ОСОБА_1 право власності на:

- Ѕ земельної ділянки, площею 0,25 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :04:002:0005;

- Ѕ земельної ділянки площею 0,0701 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :04:002:0006;

- Ѕ автомобіля марки «Yuelin-Nj-1028DB», 01 січня 2005 року випуску, об`єм двигуна 3707 см3;

- Ѕ гаража № НОМЕР_1 за адресою: с АДРЕСА_2 Петриків, Тернопільського району Тернопільської області у гаражному кооперативі «Колос»;

- Ѕ будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання та робіт, використаних в процесі будівництва житлового будинку АДРЕСА_3 ;

- Ѕ будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання та робіт, використаних в процесі будівництва торгового павільйону, розташованого по АДРЕСА_4 , на території ринку «Київський», загальною площею 52,6 м.2.

В обґрунтування вказаних вимог зазначив, що дане майно було спільно нажито позивачем та ОСОБА_3 у шлюбі, котрий на даний момент не розірвано. Згоди на розподіл майна їм досягти не вдалось, що і стало підставою для звернення до суду.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2019 року вирішено:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

В порядку розподілу спільного майна подружжя визнати:

за ОСОБА_1 право власності на:

- Ѕ (половину) будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання та робіт, використаних в процесі будівництва житлового будинку АДРЕСА_3 ;

- Ѕ (половину) будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання та робіт, використаних в процесі будівництва торгового павільйону, розташованого по АДРЕСА_4 , на території ринку « АДРЕСА_5 , загальною площею 52,6 м.2;

- Ѕ (половину) гаража № НОМЕР_1 у гаражному кооперативі «Колос», що за адресою: с. Петриків, Тернопільського району Тернопільської області, площею 0,25 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 по АДРЕСА_1 ;

- автомобіль марки «Yuelin-Nj-1028DB», від 01 січня 2005 року випуску, об`єм двигуна 3707 см3;

за ОСОБА_3 право власності на:

- земельну ділянку, площею 0,25 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 по АДРЕСА_6 . АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку, площею 0,0701 га, що знаходиться в с. Глядки, Зборівського району Тернопільської області, кадастровий номер 040020006;

- Ѕ (половину) гаража № НОМЕР_1 у гаражному кооперативі «Колос», що за адресою: с. Петриків, Тернопільського району Тернопільської області;

- Ѕ (половину) будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання та робіт, використаних в процесі будівництва житлового будинку АДРЕСА_3 ;

- Ѕ (половину) будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання та робіт, використаних в процесі будівництва торгового павільйону, розташованого по АДРЕСА_4 , АДРЕСА_7 « АДРЕСА_5 , загальною площею 52,6 м.2.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 2'795 (дві тисячі сімсот дев`яносто п`ять) грн. 84 коп. судового збору.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині визнання за ОСОБА_5 право власності на земельні ділянки скасувати та постановити нове, яким визнати за позивачем право власності на: Ѕ земельної ділянки, площею 0,25 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:002:0005 та Ѕ земельної ділянки площею 0,0701 га, що знаходиться в с. Глядки, Зборівського району Тернопільської області, кадастровий номер :04:002:0006.

В обґрунтування скарги посилається на те, що під час укладення договорів купівлі-продажу даних ділянок ОСОБА_1 надавав письмову згоду на укладення таких правочинів. Так у даній заяві зазначено, що земельні ділянки придбані за спільні кошти і є спільною сумісною власністю подружжя.

Наголошує на тому, що суд першої інстанції в порушення вимог чинного законодавства не врахував презумцію спільності права власності подружжя на майно набуте ними під час шлюбу.

Зазначив, що відповідачкою не доведено, що спірне майно було придбано нею за кошти виручені від продажу частки у будинку, набутого у порядку спадкування.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги не визнав, зазначивши, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Зазначив, що суд дав вірну оцінку тій обставині, що спірні земельні ділянки позивачкою набуті за кошти, отримані на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку, який вона успадкувала після смерті батька. Тому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу, представник відповідачки апеляційної скарги не визнав, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині поділу двох земельних ділянок. Вимоги щодо поділу решти майна набутого подружжям під час шлюбу в апеляційній скарзі не заявлялись, тому відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Судом установлено наступні обставини, які не заперечувались сторонами.

04 серпня 1979 року між сторонами зареєстровано шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року в них народилась дочка.

Станом на 31 липня 2018 року (день подачі позову про поділ майна подружжя) зазначений шлюб не розірвано.

Позивач посилається на те, що у шлюбі з відповідачкою ними набуто:

- земельну ділянку, площею 0,25 га, по АДРЕСА_1 , із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер якої :04:002:0005. Вказане підтверджується фотокопіями державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЯ №827267 від 31 грудня 2010 року (а.с. 18) та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 червня 2010 року (а.с. 16);

- земельну ділянку, площею 0,0701 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер якої :04:002:0006. Вказане підтверджується фотокопіями державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЯ №927208 від 31 грудня 2010 року (а.с. 18) та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 червня 2010 року; (а.с. 17);

- автомобіль марки «Yuelin-Nj-1028DB», 01 січня 2005 року випуску, об`єм двигуна 3707 см3, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, від 18 грудня 2017 року (а.с. 10);

- гараж №73 за адресою: с. Петриків, Тернопільського району, Тернопільської області у гаражному кооперативі «Колос», що підтверджується фотокопією договору купівлі-продажу від 09 жовтня 1992 року та довідки № 99 від 12 вересня 2018 року (а.с. 28), у якій зазначено, що гараж був введений в експлуатацію 1984 року. (а.с. 54)

Окрім цього, у період перебування в шлюбі, а саме з 2011 по 2012 рік, на земельній ділянці, площею 0,25 га, кадастровий номер :04:002:0005, розпочато будівництво житлового будинку, яке є незавершеним, загальна площа якого становить 231,77 м.2. Про вказане свідчить довідка № 567 від 20 вересня 2018 року, видана сільським головою Чернихівської сільської ради Зборівського району Тернопільської області (а.с. 52). Ринкова вартість цього майна, станом на 08 травня 2018 року, складала 183'700 грн., що підтверджується копією довідки про ринкову вартість майна - незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , виданої Тернопільською торгово-промисловою палатою.

Також у період перебування в шлюбі сторони побудували торговий павільйон, що знаходиться у АДРЕСА_4 (на території ринку «Київський»). Даний об`єкт нерухомості не введений в експлуатацію і його державна реєстрація не проведена.

Визнаючи за ОСОБА_3 право власності на земельні ділянки, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюване майно хоча і придбано в період перебування сторін у шлюбі, однак є особистою приватною власністю відповідачки, згідно з п. 3 ч.1 ст. 57 СК України, оскільки набуте нею за кошти, які належали їй особисто.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

В постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс 17 зроблено висновок про те, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 07 листопада 2018 року у справі №405/2391/15-ц та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Отже, тягар доказування обставин для спростування презумпції спільності права власності подружжя на земельні ділянки покладається на ОСОБА_3 .

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Заперечуючи проти позову в частині визнання за позивачем право власності Ѕ частини земельних ділянок, представник відповідачки вказав, що дане майно було придбане ОСОБА_3 за кошти від продажу частини будинку, яку вона успадкувала після смерті батька.

На підтвердження цього надав свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Кашанською М.І., за реєстром №2028 від 01 серпня 2006 року (а.с. 62) та договір купівлі продажу 5/9 частин житлового будинку від 04 березня 2010 року (а.с. 63).

Однак, доказів того, що кошти у сумі 15084,24 грн., які сплачені при купівлі спірного майна належали ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

Також стороною відповідачки не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що земельні ділянки було придбано за особисті кошти отримані від відчуження спадкового майна.

Навпаки як вбачається із пунктів 12 договорів купівлі-продажу земельних ділянок, чоловіком покупця ОСОБА_1 дана згода на купівлю його дружиною ОСОБА_3 вказаної вище земельної за кошти, що є спільною сумісною власністю. Згода посвідчена приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Кашанською М.І. 29 червня 2010 року за реєстром 899. (а.с. 60-61).

Дана обставина також підтверджується копією згоди ОСОБА_1 , в якій зазначено, що кошти набуті нами за час спільного проживання в шлюбі є спільною сумісною власністю. (а.с. 15)

Договори купівлі продажу його сторонами чи іншими заінтересованими особами будь-яким чином не оспорювались, не визнались недійсними і не розривались.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Окрім цього, задовольняючи позов в оскаржуваній частині суд першої інстанції послався на показання свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Згідно із ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

У абз. 2 пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» прописано, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов`язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК).

За змістом вказаних норм не може підтверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму.

Отже, за наявності неоспореного правочину, яким встановлено спільну сумісну власність подружжя на земельні ділянки, показання свідків щодо купівлі об`єктів нерухомого майна за особисті кошти ОСОБА_3 не мають значення для справи, оскільки вони не є належними доказами у даному випадку.

На вказане суд першої інстанції не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання за відповідачкою права власності на земельні ділянки.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду в частині поділу земельних ділянок не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в цій частині та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржувалося, а, відтак, судом апеляційної інстанції не переглядалося.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з квитанції про сплату судового збору ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 5473 грн. 50 коп. за подання апеляційної скарги, таким чином із відповідачки необхідно стягнути на користь позивача судові витрати в сумі 5473 грн. 50 коп.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 382, 389 ЦПК України, Тернопільський апеляційний суд в складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2019 року в частині визнання за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку, площею 0,25 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 по АДРЕСА_6 . АДРЕСА_1 , кадастровий номер якої :04:002:0005 та земельну ділянку, площею 0,0701 га, що знаходиться в с. Глядки, Зборівського району Тернопільської області, кадастровий номер :04:002:0006 - скасувати та постановити нове, яким визнати за ОСОБА_1 право власності на:

- Ѕ земельної ділянки, площею 0,25 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 по АДРЕСА_1 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер якої :04:002:0005;

- Ѕ земельної ділянки площею 0,0701 га, що знаходиться в с. Глядки, Зборівського району Тернопільської області, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер якої :04:002:0006.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_8 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_8 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 5473 (п`ять тисяч чотириста сімдесят три) грн. 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 29 жовтня 2019 року.

Головуючий: Ткач З.Є.

Судді: Міщій О.Я.

Шевчук Г.М.