Справа № 755/8390/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2019 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді САВЛУК Т.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка дії в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

27 травня 2019 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 звернулась із позовними вимогами до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: виділити у користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житлову кімнату розміром 19,0 кв.м., виділити у користування ОСОБА_3 житлову кімнату розміром 12,5 кв.м.

20 червня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва відкрите провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

30 липня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено хвалу, якою залучено ОСОБА_4 у якості третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, в межах розгляду цивільної справи ОСОБА_1 , яка дії в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , про встановлення порядку користування житловим приміщенням.

23 вересня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено хвалу, якою залучено Службу у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації у якості третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, в межах розгляду цивільної справи ОСОБА_1 , яка дії в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житловим приміщенням.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Позивач яка є законним представником малолітньої дитини ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилася подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явився подав заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечує щодо заявлених вимог в повному обсязі, просив відмовити в позові в повному обсязі

Треті особи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином про причини неявки суду не повідомили.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про права власності від 06 березня 2012 року, право спільно сумісної власності квартири АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_4 та членам його сім`ї ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в рівних долях.

Відповідно до частини першої ст.358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Вказана норма регулює порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. При встановленні порядку користування нерухомим майном кожному із співвласників передається в користування конкретна частина нерухомості, виходячи із його частки в праві спільної власності. Разом з тим, виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласниками порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року у справі № 6-79цс14.

За нормою частини першої ст.360 Цивільного кодексу України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Дана правова норма кореспондується з положеннями ст. 150 Житлового кодексу України, відповідно до якої визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: проживати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Як роз`яснено в п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20, квартира, якає спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

За нормою статті 63 Житлового кодексу України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Відповідно до частини першої ст. 159 Житлового кодексу України предметом договору найму в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, може бути як ізольоване, так і неізольоване жиле приміщення (кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також частина кімнати. Не можуть бути самостійним предметом договору найму приміщення, непридатні для проживання (підвали тощо), а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора та ін.).

Таким чином, не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте розміром менше від встановленого для надання одній особі, частина кімнати або кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора).

Відповідно до даних технічного паспорту - квартира АДРЕСА_1 розташована на 7-му поверсі поверхового будинку, складається з двох кімнат житловою площею 31,5 кв.м, у тому числі: 1-а кімната -19,0 кв.м, 2-а кімната - 12,5 кв.м, та місць загального користування: кухня площею 6,8 кв.м, коридор 4,7 кв.м., ванна кімната площею 2,0 кв.м, вбиральня площею 1,1 кв.м, квартира обладнана балконом (терасою) 2,4 кв.м. (а.с.6 зі звороту)

Виходячи з предмету позову, позивач просить виділити в користування ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , жилу кімнату площею 19,0 кв.м, ОСОБА_3 жилу кімнату площею 12,5 кв.м.

За змістом положень статті 358 ЦК України, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Такий правовий висновок наведено в постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року у справі № 6-1500цс15.

Таким чином, враховуючи, що власниками спірної квартири є три особи, а загальний розмір житловою площі квартири складає 31,5 кв.м, тому фактично на кожного власника квартири припадає по 10,5 кв.м жилої площі квартири (31,5 кв.м : 3 = 10,5 кв.м)

За змістом предмету позову, ОСОБА_1 яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , просить виділити в користування жилу кімнату площею 19,0 кв.м, у зв`язку з чим інша жила кімната площею 12,5 кв.м залишається у користуванні інших співвласників ОСОБА_3 ..

Кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, припинення дії, яка порушує право. (ст. 16 Цивільного кодексу України)

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Суд враховує, що в межах даного спору позивач не заявляє вимог про усунення перешкод в користуванні спірною квартирою, тому у суду відсутні підстави для здійснення аналізу взаємовідносин сторін по справі, пов`язаних з користування спірним житловим приміщенням, та надавати оцінку діям відповідача щодо здійснення з його боку перешкод позивачу та неповнолітній дитині в користування спірною квартирою, що у сукупності всіх обставин справи мало слугувати підставою для вирішення питання, чи має місце в розрізі даного спору порушення прав інших власників житлового приміщення, яким є позивач, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини по справі, та чи наявні підстави для захисту прав власника в судовому порядку, виходячи з предмету позову.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як з`ясовано судом, на даний час між співвласниками квартири не врегульоване питання щодо порядку користування квартирою, факт порушення прав позивача, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини, шляхом створення відповідачем перешкод в користуванні квартирою не доведено під час розгляду справи, разом з тим визначення порядку користування квартирою шляхом виділення у користування відповідача кімнати площею 12,5 кв.м порушить його житлові права, оскільки співвласником квартири окрім неповнолітньої дитини та відповідача, є третя особа ОСОБА_4 , що в сукупності їх частка стане значно меншою, та у такий спосіб звужуються права співвласників щодо володіння та користування належними їм частками у спільному майні, та завдасть істотної шкоди інтересам кожного з співвласникам та членам їх сім`ї, крім того заявляючи вимогу про виділення у користування ОСОБА_5 житлову кімнату житловою площею 19,0 кв.м., суд приходить до висновку, позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки за правовою природою на звернення з даною вимогою наділенні особи, які є співвласниками квартири, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 , яка дії в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житловим приміщенням, що є спільною частковою власністю, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 317, 358, 360, 391, 396 Цивільного кодексу України, ст.63,150, 159 Житлового кодексу України, ст. 22, 10, 49, 76-81, 89, 141, 264 - 265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , яка дії в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житловим приміщенням, що є спільною частковою власністю.

Відповідно до положень ч.1 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я