Єдиний унікальний номер 229/3427/18 Номер провадження 22-ц/804/1714/19

Доповідач Санікова О. С.

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Санікової О.С.

суддів: Космачевської Т. В., Мальованого Ю. М.

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщені суду в місті Бахмуті цивільну справу № 229/3427/18

за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 10 квітня 2019 року,

(суддя Лебеженко В. О., рішення ухвалено у м. Дружківка, повний текст судового рішення складено 15 квітня 2019 року),

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із зазначеною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 11 168,72 гривні та суму середнього заробітку за період затримки з 20.04.2017 року по 31.07.2018 року у розмірі 143 306,28 гривень, посилаючись на те, що перебував в трудових відносинах з відповідачем до 21.04.2017 року, звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. При звільненні відповідач не виплатив йому зазначену заборгованість.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 10 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково:

стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період березень 2017 року по квітень 2017 року в сумі 14 484,04 грн. (без утримання податку й інших обов`язкових платежів); стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в сумі 704.80 грн.; рішення в частині стягнення заробітної плати за березень 2017 року у розмірі 8010 грн. 47 коп. допущено до негайного виконання; в іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення Дружківського міського суду Донецької області від 10 квітня 2019 року скасувати; у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з АТ «Українська залізниця» заборгованості по заробітній платі за період березень 2017 року по квітень 2017 року в сумі 14 484, 04 грн. без утримання податку й обов`язкових платежів відмовити; в іншій частині рішення залишити без змін; вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ «Українська залізниця» посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, відповідач зазначає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 та не врахував, що оскільки з 16.03.2017 року в структурному підрозділі «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» відсутні первинні документи, ведення яких передбачено законодавством про працю, затверджених наказом від 05.12.2008 року № 489 Державного комітету статистики Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці, а саме: наказів (розпорядження) про прийняття на роботу; наказів (розпорядження) про надання відпустки; наказів (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту); табелів обліку використання робочого часу; розрахунково-платіжної відомості працівника; розрахунково-платіжної відомості працівника (зведена) не дає підстав для підтвердження інформації щодо фактичного виконання робіт та здійснення нарахування заробітної плати, у зв`язку з чим вважає, що заборгованість з період з 16 березня 2017 року відсутня.

Крім того, суд безпідставно прийняв рішення виключно на доказах, наданих позивачем, які виготовлені на непідконтрольній українській владі території в м. Донецьк, що є неналежними.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. У ч.3 цієї статті зазначено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки виплати сум у розмірі 154 475,00 грн.

Враховуючи те, що апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб, справа підлягає розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 29 липня 2008 року був прийнятий до Донецького будівельно-монтажного експлуатаційного управління «Донецька залізниця» механіком автотранспортного цеху. З 01 вересня 2016 року по 21 квітня 2017 року працював на посаді головного механіка у виробничому підрозділі «Донецьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Згідно з наказом від 21.04.017 року № 22-ОС ОСОБА_1 звільнено з 21.04.2017 року за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України.

На підтвердження не виплаченої заробітної плати позивачем надано суду розрахункові листи (табулеграми) за період з березня 2017 року по квітень 2017 року, в яких зазначені суми до виплати: березень 8 890,17 грн., квітень 2017 року 4 778,55 грн.

З розрахунку заробітної плати за березень 2017 року вбачається, що сума оподаткування складає 10 401,39 грн. (без врахування матеріальної допомоги), за квітень 2017 року 6 473,57 грн.

У індивідуальній відомості застрахованої особи Пенсійного фонду України відносно ОСОБА_1 , зазначена наступна інформація по заробітній платі: за травень 2017 року 10 605, 90 грн., квітень 2017 року 574,12 грн.

Згідно з довідкою про заробітну плату б/н від 04 вересня 2018 року, яка видана Структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» Макагонов Є. О. отримав заробітну плату за березень 2017 року: нараховано всього 2 595,43 грн., до видачі 2 063,84 грн.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивач та відповідач перебували у трудових відносинах, які закінчились звільненням позивача за власним бажанням 21.04.2017 року, позивачем надані до суду докази підтвердження факту не виплати сум, які належать позивачу при звільненні та які гарантовані Конституцією України, нормами КЗпП України, Закону України «Про оплату праці». Підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відсутні у зв`язку з відсутністю вини підприємства через дію форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що підтверджено висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року.

Такі висновки суду є правильними.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із частиною 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про встановлення на підставі розрахунків заборгованості заробітної плати, табелів обліку використання робочого часу, наявності заборгованості з виплати заробітної плати на користь позивача з березня по липень 2017 року, в які входить компенсація за 11 днів невикористаної відпустки.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Проте, відповідачем будь-якими іншими належними та допустимими доказами висновок суду першої інстанції не спростований.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у виплаті позивачу заробітної плати, є безпідставними з огляду на положення частини першої статті 76 ЦПК України, відповідно до якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно прийняв рішення на підставі наданих позивачем розрахунків заробітної плати, виготовлених саме на непідконтрольній українській владі території в м. Донецьк є необґрунтованими, оскільки такі обставини не доведені.

Суд першої інстанції правомірно врахував Науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати України. Наявність такого висновку не звільняє відповідача від обов`язку виплати заробітної плати працівнику, яка не була своєчасно, а саме в березні 2017 року, коли настали події, які унеможливили зв`язок з виробничими об`єктами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» та нарахування та виплату заробітної плати (в чому відсутня вина працівника), звільнена, що позбавило б ПАТ «Укрзалізниця», як вищестоящу організацію, нести відповідальність за невиплату позивачу заробітної плати з 16 березня 2017 року по 29 червня 2017 року у зв`язку з неможливістю це зробити його структурним підрозділом.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 10 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: