Справа № 567/450/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2019 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Венгерчук А.О.

секретар - Клімович О.О.

за участі позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дитини та застосування відповідальності за прострочення сплати аліментів

в с т а н о в и в

в Острозький районний суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та застосування відповідальності за прострочення сплати аліментів звернулася ОСОБА_1

В обгрунтування позову зазначила, що вона з 20 жовтня 2001 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , який був зареєстрований Вільбівненською сільською радою Острозького району Рівненської області актовий запис № 08. Від спільного подружнього життя у них народилась донька- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 02.11.2015 року шлюб між ними розірваний. Вказує, що в свідоцтві про народження доньки відповідач значиться батьком, а вона матір`ю. Зазначила, що 07 серпня 2015 року рішенням Острозького районного суду Рівненської області стягнуто з відповідача на її користь на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти, в розмірі ј частки заробітку (доходу), але не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.07.2015 року до досягнення донькою повноліття. Вказала, що після набрання рішенням суду законної сили вона звернулась у відділ ДВС для примусового стягнення аліментів з відповідача. Однак відповідач сплачував аліменти нерегулярно, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 22208 грн.76 коп. станом на 28.02.2019 року. Загальна сума неустойки (пені) за період з 15.07.2015 року по 28.02.2019 рік становить 7935,39 грн.

Вказує, оскільки змінились підстави з яких виходив суд, призначаючи стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, так як мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Окрім того стягувана з відповідача сума є недостатньою для повноцінного утримання доньки, так як на даний час її потреби змінились, донька навчається у випускному класі, у зв`язку з чим потребує збільшення матеріальної допомоги для її утримання. Сама позивачка ніде не працює, має на утриманні ще одну дитину- сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рухомого та нерухомого майна не має, є інвалідом 3 групи з забороною фізичних навантажень, на обліку в Центрі зайнятості не перебуває, єдиним джерелом її доходу є соціальна допомога по догляду за дитиною до трьох років в сумі 860 грн.

Зазначила, що відповідач є працездатним, має хороший стан здоров`я, інших утриманців немає, працює в м.Києві на будівництві, тому має можливість надавати матеріальну допомогу їхній доньці, тому просить змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду до досягнення донькою повноліття.

Окрім того вказує, що відповідач не сплачував аліменти регулярно в зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з 15.07.2015 по 28.02.2019 в розмірі 22208,76 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком державного виконавця.

Посилаючись на ст. 196 СК України, просить стягнути з відповідача на її користь пеню в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення у розмірі 7935 грн. 39 коп.

Ухвалою суду від 08.05.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження відповідно до ст. ст. 274-279 ЦПК України з повідомленням (викликом) сторін, та роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, просила суд їх задовільнити. Вказала, що на даний час вікові потреби їхньої спільної доньки зросли, так як вона є випускницею, відтак вона вимушена нести додаткові витрати на її утримання, придбання одягу, підготовки до ЗНО, а в подальшому і її вступу в навчальний заклад. На даний час єдиним джерелом її доходу є лише соціальна допомога по догляду за дитиною, яка складається з 860 грн. Крім того пояснила, що відповідач сплачував аліменти нерегулярно, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 22208 грн.76 коп. Тому просить змінити розмір аліментів стягнутих з відповідача на її користь на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 липня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття, визначеного рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 07 серпня 2015 року, стягнувши з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Крім того просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 15 липня 2015 року по 28 лютого 2019 року у розмірі 7935 грн. 39 коп.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання дитини дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та застосування відповідальності за прострочення сплати аліментів визнав в повному обсязі. Не заперечив щодо стягнення з нього пені в розмірі 7935,39 грн. Зазначив, що він виходячи з своїх матеріальних можливостей надавав своїй доньці матеріальну допомогу.

З письмових доказів, досліджених в судовому засіданні встановлено наступне.

Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 встановлено, що сторони по справі мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , 02.06.2017 року був укладений шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , якій після одруження присвоєно прізвище « ОСОБА_6 », актовий запис № 54 ( а.с.10).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьками зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_1 ( а.с.11).

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області № 567/729/15-ц від 07.08.2015 вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.07.2015 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.12).

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області № 567/728/15-ц від 02.11.2015 шлюб між сторонами по справі розірвано (а.с.13).

Відповідно до довідки Острозької міськрайонної філії Рівненського обласного центру зайнятості № 943 від 26.03.2019 року ОСОБА_1 станом на 26.03.2019 року на обліку в Острозькій міськрайонній філії Рівненського обласного центру зайнятості населення не перебуває та допомогу по безробіттю не отримує ( а.с.14).

Відповідно до довідки Могилянівської загальноосвітньої школи 1-111 ступенів ОСОБА_3 , навчається в одинадцятому класі Могилянівської загальноосвітньої школи 1-111 ступенів Острозької районної ради Рівненської області ( а.с.15).

26.03.2019 за № 3108, державним виконавцем Острозького районного відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області було проведено розрахунок заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , відповідно до якого заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів за період з 15.07.2015 по 28.02.2019 становила 22208,76 грн. (а.с.16).

Відповідно до виписки з трудової книжки серії НОМЕР_4 , ОСОБА_1 , за записом № 9, 26.02.2010 року припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". (наказ № НТ 100227 від 27.02.2010 року) ( а.с.17-19).

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісієї серії 12 ААБ № 502216 ОСОБА_1 , встановлено третю групу інвалідності загального захворювання ( а.с.20).

Суд, визначивши юридичну природу правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази у їх сукупності, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 , рішенням суду № 567/729/15-ц від 07.08.2015 з батька дитини ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання їхньої доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.07.2015 року до досягнення дитиною повноліття.

Як вказано у заяві та підтверджено у судовому засіданні, витрати на утримання дитини зросли, так як зросли вікові потреби. Значні кошти витрачаються на одяг, взуття, здачу ЗНО, підготовку до вступу до навчального закладу. Розмір аліментів, який сплачує відповідач недостатній для належного утримання дитини.

Звертаючись до суду, в обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що погіршилося її матеріальне становище, оскільки вона окрім утримання доньки, має ще сина від другого шлюбу, а відповідач аліменти на утримання доньки сплачує не регулярно, окрім того донька потребує більших матеріальних витрат ні ж ті, що передбачалися раніше, окрім того, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому дана обставина є підставою для зміни стягнення аліментів.

Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ст.5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11 (стаття 5), кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

У рішенні «Хант проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27.11.1992, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, наявністю непрацездатних батьків; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання.

Суд вважає, що виходячи із вимог частини 1 статті 192 СК України, у системному зв`язку положенням ч. 2 статті 182 СК України, розмір аліментів, які стягуються із відповідача підлягає збільшенню, оскільки утримання неповнолітньої дитини у її віці потребує від батьків додаткових зусиль та матеріальних витрат, а з урахуванням зростання цін на споживчі товари і послуги, інфляції тощо, визначений у 2015 році розмір аліментів не є достатнім розміром для задоволення розумних потреб дитини, зокрема, для належного забезпечення повноцінного харчування, одягу, навчання та розвитку.

Визначаючи розмір аліментів, суд виходить із того, що аліменти- кошти на утримання дитини, мають відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Мінімальний розмір такого рівня, який мають забезпечити обоє батьків, визначений законодавчо прожитковий мінімум і встановлюється законом про бюджет кожного року.

Зі змісту наведених законодавчих приписів слід дійти висновку, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження, стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.2 ст.182 СК України в редакції згідно закону №2037-У11 від 17.05.2017 - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, і визначення правильного способу та розміру стягнення аліментів призведе до рівності прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

З урахуванням усього вище викладеного, суд вважає необхідним змінити розмір стягуваних з відповідача на користь позивача аліменти, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно. Несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

З поданого розрахунку заборгованості вбачається, що аліменти відповідачем не сплачувались, що відповідно до ст.196 СК України дає підстави для нарахування неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Суд приймає вищезазначену довідку заборгованості по аліментах, як належний доказ по справі, оскільки вона не викликає сумніву у суду та не спростована відповідачем по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України (в редакції від 03.07.2018), у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 допустив значну заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки, то у ОСОБА_1 , як одержувача аліментів, виникло право на стягнення з нього пені, як відповідальності за прострочення сплати аліментів.

Водночас, щодо визначення розміру пені за несвоєчасне виконання зобов`язань боржником, суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу, що Верховний Суд у своїй постанові від 25.04.2018 по справі № 572/1762/15-ц вказав, що пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів потрібно з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Позивачем надано розрахунок пені, що виникла з вини відповідача у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до розрахунку наданого позивачкою, заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини за період з 15.07.2015 по 28.02.2019 становила 22208,76 грн., таким чином, сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів становить: 7935,39 грн.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Факт невиконання платником аліментів ОСОБА_5 рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підтверджується письмовим розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем.

Одночасно, з наданого розрахунку заборгованості вбачається, що аліменти відповідачем на утримання доньки сплачувались частково і не в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків щодо утримання неповнолітньої доньки, покладених на нього судовим рішенням.

Поважних причин несплати ним аліментів відповідач не навів та будь-яких доказів не надав. Як наслідок, в такому випадку настає відповідальність відповідача, передбачена ст. 196 СК України.

Одночасно суд враховує, що згідно ч.1 ст.196 СК України, сума пені не може бути більшою ніж 100% заборгованості по аліментам на дитину.

При цьому судом враховується , що розмір заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини за період з 15.07.2015 по 28.02.2019 становила 22208,76 грн., а позивач просить стягнути 7935,39 грн. пені.

Встановлення граничного розміру пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, є обставиною, що пом`якшує відповідальність, а тому стаття 196 СК України, змінена Законом України від 17.05.2017 №2037-VIII, на підставі частини першої статті 58 Конституції України має зворотню дію в часі (аналогічного висновку дійшла колегія суддів Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 05.09.2018 по справі №753/12684/16, провадження №61-18327св18).

Відповідно до ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи викладене, на підставі ст. 180-184, 191, 192 Сімейного кодексу України, керуючись ст. 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в

позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , жителька АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_5 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , житель АДРЕСА_1 ) про зміну розміру аліментів на утримання дитини та застосування відповідальності за прострочення сплати аліментів задовольнити.

Змінити розмір аліментів стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 липня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття, визначеного рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 07 серпня 2015 року, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 15 липня 2015 року по 28 лютого 2019 року у розмірі 7935 (сім тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) грн. 39 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19 червня 2019 року .

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.