ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/8927/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/817/625/19 Доповідач - Ткач З.Є.
Категорія - 304000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Ткач З.Є.

суддів: Ткач О. І., Ходоровський М. В.,

за участю секретаря Романюк Х.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/8927/14-ц за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 квітня 2019 року, ухваленого суддею Братасюк В.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", третя особа: ОСОБА_3 про визнання правочину удаваним,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2014 року Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" (далі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості по процентах та пені.

Позов обґрунтувало тим, що відповідачка ОСОБА_1 неналежно виконує договірні зобов`язання за кредитним договором №014/0034/82/31355 від 15 квітня 2007 року, внаслідок чого станом на 21 березня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 277 413,33 доларів США, яка складається несплачених процентів за період з 01 травня 2013 року по 21 березня 2014 року у розмірі 28034,18 доларів США, та за порушення терміну повернення кредиту та сплати процентів за період з 01 травня 2013 року по 21 березня 2014 року у розмірі 249379,15 доларів США.

В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася із зустрічним позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору №014/0034/82/313557 від 25 квітня 2007 між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» удаваним.

На обґрунтування вимог вказала, що при укладанні договору кредиту представники банку запевнили її, що вона реально отримує кредит в гривні, провівши відповідний обмін валюти. Однак, за те, що вона бере на себе тягар обміну валюти на гривню, Банк призначає їй нижчий процент кредиту, ніж той, який був би призначений при укладені договору безпосередньо в гривні. Працівники Банку переконали її, що гривня та іноземна валюта мають стабільне цінове співвідношення, пославшись на незмінність курсу валюти до гривні за останні п`ять років.

Таким чином представники банку, з метою укладення правочину, навмисно ввели її в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а тому такий правочин визнається судом недійсним в силу вимог ч. 1 ст. 230 ЦК України.

Крім того в порушення вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», Банк включив у договір умови, які є несправедливими.

Згідно ч. 2 п. 2. ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» при укладені правочину Банк здійснив підприємницьку практику, яка ввела її в оману, оскільки інформація, що необхідна була для вільного укладення договору, була надана у нечіткий, незрозумілий і двозначний спосіб.

При цьому працівники банку добре розуміли на яких фактичних умовах уклався кредитний договір. Тому вважала, що укладений кредитний договір є удаваним.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 31 серпня 2017 року провадження у справі за позовом ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором кредиту закрито.

В травні 2017 року ОСОБА_1 збільшила позовні вимоги та просила умови кредитного договору №0140034/82/313557 від 25 квітня 2007 року, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , щодо предмету договору: Кредитор на положеннях та умовах цього договору: подає Позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з кредитним лімітом 310 000,00 доларів США викласти в наступній редакції «Кредитор на положеннях та умовах цього Договору: надає Позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з кредитним лімітом 1 565 5000 гривень». (т.2 а.с.3)

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 квітня 2019 року вирішено:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа ОСОБА_3 про викладення умови Кредитного договору №0140034/82/313557 від 25 квітня 2007 року, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , щодо ОСОБА_4 договору в наступній редакції «Кредитор на положеннях та умовах цього Договору: надає Позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з кредитним лімітом 1 565 5000 гривень» - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок Держави.

Не погодившись із даним рішенням представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позов ОСОБА_1 до ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", третя особа: ОСОБА_3 про захист прав споживачів шляхом визнання правочину удаваним.

Вважає рішення суду незаконним та таким, що не відповідає обставинам справи, оскільки прийнято на основі неповного і необ`єктивного з`ясування обставин справи та порушує норми матеріального і процесуального права.

Вказує, що введення в оману ОСОБА_1 при укладенні кредитного договору щодо валюти кредиту, що безумовно є істотною умовою кредитного договору, є підставою для визнання кредитного договору удаваним.

Наголошує на тому, що укладення спірного договору стало наслідком нечесної підприємницької діяльності практики зі сторони Банку, яка полягала у вчиненні дій, які є проявом недобросовісної конкуренції. Тому даний договір є удаваним на підставі ч. 6 ст. 19 ЗУ Про захист прав споживачів.

Також вказує, що відповідач при укладенні кредитного договору з позичальником: не здійснив належно детальний, достовірний та об`єктивний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту згідно імперативних вимог п. 2 ч. 4 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів та п. 3 Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (далі - Правила), затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року; не зазначив належно вид і предмет кожної супутньої послуги з обґрунтуванням їх вартості згідно вимоги п. 3.4 Правил; не визначив належно реальну процентну ставку в порушення вимоги п. 3.3 Правил; не визначив та не вказав належно про абсолютне значення подорожчання кредиту в грошовому вигляді, згідно вимоги п. 3.3 Правил, шляхом підсумовування всіх платежів здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту; в порушення вимоги п. 3.8 Правил, банк не встановив застережень щодо попередження позичальника про настання валютних ризиків; всупереч вимоги п. 3.4 Правил, не зазначив про умови відкриття, ведення та закриття банківського рахунку, тарифи, а також про всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв`язку з отримання кредиту, його обслуговування і погашення; в порушення вимоги п. 7 ч. 1 ст. 6 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, не визначив строк дії кредитного договору; всупереч вимоги п. 8 ч. 1 ст. 6 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, не визначив порядок припинення дії кредитного говору; в порушення вимоги п. 6 ч. 4 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів, не встановив істотної умови договору про дострокове розірвання кредитного договору, що не є тотожним з достроковим поверненням кредиту; не визначив відповідальності кредитора при порушенні умов договору щодо умов повернення і зарахування кредиту (зокрема в разі зарахування коштів з каси банку на транзитні рахунки або на рахунки не зазначені в договорі) як того вимагають норми п. 9 ч. 1 ст. 6 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг; в порушення вимоги ст. 61 Закону України Про банки та банківську діяльність, відсутнє застереження щодо збереження банківської таємниці та відповідальності за її розголошення; не здійснив оприлюднення інформації про умови іпотечного кредитування згідно імперативної вимоги ст. 2 Закону України Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати; не встановив положення про інфляційне застереження та не узгодив домовленості, про розрахунки індексацій щодо збереження реальної вартості предмету іпотеки.

Тому спірний договір є недійсним, так як сторони не досягли всіх вищезазначених істотних умов договору, передбачених чинним законодавством.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу. Однак, відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

19 червня 2019 року на адресу Тернопільського апеляційного суду надійшло клопотання ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про заміну сторони ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" його правонаступником ПАТ Комерційний Індустріальний Банк в порядку ст.ст. 51, 55 ЦПК України, мотивуючи тим, що 12 грудня 2007 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ПАТ Комерційний Індустріальний Банк укладено договір про відступлення права вимоги.

Відповідно до умов цього Договору ПАТ Комерційний Індустріальний Банк набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до ОСОБА_1 за кредитним договором 014/0034/82/31355, яка є позичальником за ним.

Обговоривши доводи заяви ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про заміну сторони колегія суддів вважає, що вона підлягає відхиленню.

Як вбачається із заяви про збільшення позовних вимог, ОСОБА_1 просила викласти умови Кредитного договору в наступній редакції «Кредитор на положеннях та умовах цього Договору: надає Позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з кредитним лімітом 1 565 5000 гривень».

Отже, до предмета позову ОСОБА_1 не відноситься право вимоги за Кредитним договором, яке ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" відступило ПАТ Комерційний Індустріальний Банк, а тому заява про заміну сторони по справі №607/8927/14-ц задоволенню не підлягає.

ОСОБА_1 , ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", третя особа: ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У відповідності до вимог статей 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлені наступні обставини, які не заперечувались сторонами.

25 квітня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №014/0034/82/31355, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 310000 доларів США. Кредитні кошти призначені для використання на споживчі цілі.

Згідно п. 4.1 договору кредиту, Банк зобов`язався на умовах договору відкрити Позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_1 та надати Позичальнику кредитні кошти, за умови надання Позичальником забезпечення повернення кредиту, зазначеного в п.3.5 даного Договору та дотримання умов п.5.6 цього Договору.

Із меморіального ордеру №4/82/31355 від 26 квітня 2007 року випливає, що на відкритий ОСОБА_1 позичковий рахунок № НОМЕР_1 , Банком було перераховано кредитні кошти у сумі 310000 доларів США згідно кредитного договору №014/0034/82/31355 від 25 квітня 2007 року.

Як вбачається із розпорядження від 26 квітня 2007 року, ОСОБА_1 просила здійснити перерахування коштів з її позичкового рахунку № НОМЕР_1 на її поточний рахунок № НОМЕР_2 в Тернопільській обласній дирекції «Райффайзен Банк Аваль» МФО338501 в сумі 310000 доларів США згідно кредитного договору №014/0034/82/31355 від 25.04.2007 року.

Як слідує із заяви на видачу готівки №К39/1 від 26 квітня 2007 року отримувачем ОСОБА_1 здійснено операцію зняття з рахунку фізичної особи, рахунок № НОМЕР_2 в Тернопільській обласній дирекції «Райффайзен Банк Аваль», сума коштів НОМЕР_3 доларів США, еквівалент в гривнях 1534806,10 гривень.

Зі змісту укладеного кредитного договору №014/0034/82/31355 від 25 квітня 2007 року слідує, що сторонами погоджено усі істотні умови договору, зокрема, щодо форми договору, суми кредиту -310000 доларів США, строку на який укладається кредитний договір до 24 квітня 2017 року, відсоткової ставки за користування коштами - 12,25% річних, одноразової комісії в розмірі 2%, мети надання кредитних коштів - для споживчих цілей. В договорі послідовно та докладно викладено всі права та обов`язки сторін, погоджено порядок повернення кредиту правила нарахування процентів і комісії, наслідки за порушення умов договору.

Із графіку погашення кредиту, що є Додатком №2 до Кредитного договору №014/0034/82/31355 від 25 квітня 2007 року, вбачається, що валютою кредиту є долари США.

В подальшому 21 вересня 2009 року ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» було підписано Додаткову угоду №1 до Кредитного договору №014/0034/82/31355 від 25 квітня 2007 року, згідно якої дійшли згоди щодо врегулювання заборгованості Позичальника за кредитним договором, зокрема п. 1.1. визначено, що фактична заборгованість станом на дату укладення угоди становить 258576,11 доларів США.

23 червня 2010 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (що є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль») було підписано Додаткову угоду №014/0034/82/31355/3 до Кредитного договору №014/0034/82/31355 від 25 квітня 2007 року, згідно якої дійшли згоди про зміну умов погашення Кредиту, визначених Кредитним договором, зокрема п. 1.1. визначено, що фактична заборгованість станом на дату укладення угоди становить 261203,95 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано суду будь-яких доказів, які б обґрунтовували заявлені нею позовні вимоги, зокрема надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії з кредитним лімітом 1 565 5000 гривень. При підписанні вказаного договору позивачка була вільною у виборі валюти кредитування та діяла добровільно, банком дотримано всіх вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, саме в редакції на момент підписання договору сторонами, обставин які б свідчили, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, судом не встановлено, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з нормами матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (статті 627 - 629 Цивільного кодексу України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст. 638 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 Цивільного кодексу України, зокрема, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

З позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог вбачається, що ОСОБА_1 просила визнати недійсним кредитний договір з тих підстав, що він суперечить чинному законодавству України, в частині використання Банком доларів США, як предмету кредитування. При цьому зазначила, що уклала кредитний договір, маючи на увазі інші умови договору, ніж ті, що в ньому викладені, насправді вона думала, що фактично отримує в кредит не іноземну валюту, а національну валюту України - гривню, а іноземна валюта в цих угодах була не грошима, а засобом платежу та виконували роль цінних паперів, які вона могла використати лише для обміну її на гривню, тому умови договору щодо валюти кредитування у доларах США позивачка вважає удаваними.

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до вимог ст. 638 ЦК України сторонами договору було досягнуто згоди з приводу усіх істотних умов договору, про що свідчать підписи на кредитному договорі.

В п. 8.1 кредитного договору зазначено, що Позичальник усвідомлює та гарантує, що умови даного Договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими.

Пунктом 12.5 кредитного договору визначено, що у разі зміни курсу іноземної валюти (валюти кредиту) відносно національної грошової одиниці України, всі валютні ризики несе позичальник. З підписанням цього Договору, Позичальник свідчить, що йому розтлумачено (зрозуміло) та він згоден, що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України може привести до значних збитків та погіршення фінансового стану позичальника.

Постановою НБУ № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (чинна на момент виникнення спірних правовідносин) від 10 травня 2007 року затверджено Правила надання банками інформації споживачу та, відповідно до 3.2. вказаних Правил передбачено, що кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил.

Пунктом 5 Додаткової угоди №1 до Кредитного договору №014/0034/82/313557 від 25 квітня 2007, встановлене наступне: «позичальник підтверджує, що перед укладенням цієї Додаткової угоди він повідомлений в письмовій формі про всі умови споживчого кредитування в ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та орієнтовну сукупну вартість кредиту (відповідно до ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування, затверджених Постановою НБУ №168 від 10 травня 2007 року), що підтверджується підписом позичальника про його ознайомлення з Умовами кредитування, які є невід`ємною частиною цієї Додаткової угоди, та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Надана позичальнику інформація є повною, доступною, достовірною та своєчасною.» (т. 1 а.с. 9).

Зазначені обставини вказують на те, що ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" діяв добросовісно, надаючи можливість позивачці обрати вид та валюту кредитування на її розсуд, і ОСОБА_1 за власною волею обрала вид кредитування в іноземній валюті, розуміючи наявність валютного ризику при його укладенні, була повідомлена про всі умови кредитування, погодилась зі всіма положеннями договору та вважала їх прийнятними.

Доводи ОСОБА_1 про удаваність правочину в частині валюти кредитування є необґрунтованими, оскільки остання не довела належними та допустимими доказами, що кредитний договір у валюті, укладений сторонами був вчинений для приховання іншого правочину.

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що ОСОБА_1 , будучи ознайомлена із умовами кредитування відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», не висловлювала будь-яких застережень щодо умов договору, не зверталася до банку із вимогою надати їй додаткові роз`яснення щодо природи кредитних правовідносин та їх змісту, тим самим висловивши свою згоду із тим, що їй зрозуміла суть кредитних правовідносин і вона погоджується на її отримання на запропонованих умовах.

Натомість із п. 8 кредитного договору вбачається, що позивачка підтвердила, що під час укладення угоди не знаходилась під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких для неї обставин.

Окрім цього, з моменту отримання кредитних коштів позивачка частково виконувала умови кредитного договору, здійснювала платежі за кредитом та нарахованими відсотками, та в подальшому у добровільному порядку підписала Додаткову угоду №1 від 21 вересня 2009 року та Додаткову угоду №014/0034/82/31355/3 від 23 червня 2010 року до Кредитного договору №014/0034/82/31355 від 25 квітня 2007 року, згідно яких сторони дійшли згоди щодо врегулювання заборгованості та погашення кредиту саме в доларах США.

Даний факт також свідчить про визнання ОСОБА_1 умов оспорюваного правочину.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про національний Банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком України.

Згідно до Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів і розрахунку довідкового значення курсу гривні до долара США, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 06 березня 2001 року N98, чинного на час укладення кредитного договору, та даного Положення в редакції затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 19 липня 2018 року №80, чинної на час вирішення справи в суді, офіційний курс гривні до іноземних валют, установлюється щоденно. Для розрахунку офіційного курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про курси іноземних валют до долара США або до євро станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

ОСОБА_1 не доведено, що сторони при укладенні кредитного договору були впевнені в тому, що така зміна обставин не настане.

Виходячи із змісту статей 1046, 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику.

За таких обставин суд першої інстанції вірно відмов у задоволенні позову про визнання договору удаваним та зміні умов договору щодо викладення в наступній редакції пункту договору: «Кредитор на положеннях та умовах цього Договору: надає Позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з кредитним лімітом 1 565 5000 гривень».

Колегія суддів критично оцінює посилання ОСОБА_1 на те, що вона мала намір отримати тіло кредиту у національній валюті гривні, так як це спростовується підписаними нею текстом кредитного договору, графіку погашення кредиту, додаткових угод, в яких чітко містяться умови та значиться, що кредит отримується в доларах США.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо визнання правочину недійсним на підставі ст. 230 ЦК України (правові наслідки вчинення правочину під впливом обману) та на підставі ч. 6 ст. 19 ЗУ Про захист прав споживачів (правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними), адже як вбачається з позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог від 16 травня 2017 року, ОСОБА_1 просила визнати правочин саме удаваним в порядку ст. 235 ЦК України, що є окремою підставою визнання правочину недійсним.

Окрім цього, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 11 вересня 2013року у справі № 6-40цс13 норми ст. ст. 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачають різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними. Тому посилання представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на норми цих статей разом є суперечливим.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо визнання недійсним кредитного договору у зв`язку з відсутністю істотних умов, оскільки дане питання не було предметом розгляду судом першої інстанції. Також необхідно врахувати, що дана підстава є самостійною причиною визнання договору недійсним.

Інші доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують правльність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та положення ст. 375 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 382, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 24 червня 2019 року.

Головуючий: Ткач З.Є.

Судді: Ткач О.І.

Ходоровський М.В.