ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/589/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: Шимчик Р.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С. І., Гончар Н.І., Сіренка Ю.В.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 02 червня 2017 року, ухваленого під головуванням судді Шимчика Р.В. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 2 липня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках обслуговування продукту «Максимум готівка».

Відповідно до умов вказаного договору кредитор зобов`язався відкрити позичальнику картковий рахунок у валюті гривня та випустити міжнародну платіжну картку DMC Gold строком дії два роки з моменту її випуску, встановивши ліміт відновлювальної кредитної лінії 15000 гривень.

Вказані зобов`язання позивач виконав в повному обсязі.

Відповідач у порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконував, в результаті чого станом на 4 грудня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 20157 гривень 42 копійки, з яких:

заборгованість за тілом кредиту - 11048 гривень 62 копійки;

заборгованість за простроченим тілом кредиту - 7884 гривні 27 копійок;

неустойка (комісія, штраф) - 1224 гривні 53 копійки.

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь вказану заборгованість за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 02 липня 2013 року та судові витрати.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 2 червня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 2 липня 2013 року у сумі 20157 гривень 42 копійки та вирішено питання судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на нікчемність договору, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зокрема зазначає, що договір з банком ним підписано не було та він з ним не був ознайомлений, а лише підписав додаток до договору та анкету-заяву. Крім того, апелянт посилався на вимоги Типової інструкції з діловодства (постанова Кабінету міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1242) щодо оформлення договору та додатків до нього, а саме на невідповідність шрифту договору даним вимогам. Також зазначав, що він умови договору повністю виконав і навіть переплатив , а банк самовільно добавив йому на залишок боргу ще 3,5% щомісяця не повідомивши про це.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 14 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 2 червня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 14 серпня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 14 вересня 2017 року задоволено частково, ухвалу скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності існування між сторонами договірних правовідносин і порушення відповідачем взятих на себе за договором про комплексне банківське обслуговування зобов`язань з повернення отриманого кредиту, що призвело до виникнення у нього заборгованості у зазначеному банком розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02 липня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» і ОСОБА_1 укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, шляхом звернення позичальника до банка із анкетою-заявою про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору в рамках продукту «Максимум-готівка» (т.1 а.с. 15).

У пункті 6 анкети-заяви вказано, що її підписанням відповідач підтверджує, що зі змістом публічної пропозиції банку на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, яка оприлюднена на інтернет-сторінці за електронною адресою www. alfabank. com.ua, Правилами користування банківською платіжною карткою, Тарифами ПАТ «Альфа-Банк», які є невід`ємною частиною договору, ознайомлений та цілком згодний і беззаперечно підтверджує, що свій примірник договору разом з усіма додатками, що підписуються в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка», отримав у день укладення договору; отримав банківську картку та ПІН-конверт до неї в неушкодженому стані; до моменту укладення договору він попередньо ознайомлений у письмовій формі з основними умовами надання кредиту, у тому числі вартістю кредиту, його особливостями та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також будь-якою іншою інформацією щодо кредиту, надання якої передбачено нормами чинного в Україні законодавства в тому числі інформацією надання якої передбачене нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами Національного банку України, які йому роз`яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згідний.

Відповідно до п.1, п.2.1.1. додатку до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 2 липня 2013 року, підписаного ОСОБА_1. , на підставі анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» банк відкрив позичальнику картковий рахунок № НОМЕР_1 у гривні та випустив міжнародну платіжну карту DMC Gold строком дії 2 роки з моменту її випуску, встановивши ліміт відновлюваної кредитної лінії на карту у розмірі 15000 гривень (т.1 а.с.14).

У зазначеному додатку сторони також погодили, що процентна ставка за користування кредитними коштами на торгові операції і операції зі зняття коштів становить 21% річних, а розмір обов`язкового мінімального платежу складає 7% від суми загальної заборгованості за відновлювальною кредитною лінією (пункти 2.2, 2.3 додатку до договору).

Згідно з поданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 перед банком станом на 4 грудня 2016 року становить 20157 гривень 42 копійки, з яких:

- заборгованість за тілом кредиту - 11048 гривень 62 копійки;

- заборгованість за простроченим тілом кредиту - 7884 гривні 27 копійок;

- неустойка (комісія, штраф) - 1224 гривні 53 копійки.

08 грудня 2016 року на адресу відповідача була надіслана вимога ПАТ «Альфа-Банк» про усунення порушень, у якій зазначено, що станом на 04 грудня 2016 року загальна сума заборгованості становить 20157 гривень 42 копійки (т. І а.с. 19).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлених договором.

У відповідності зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем.

Факт використання відповідачем кредитних коштів підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом та не заперечується ним.

Проте банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту, стягнути складові його вартості, зокрема комісію і штраф за несвоєчасну сплату кредиту. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на умови, визначені в Публічній пропозиції банку на укладення договору про комплексне обслуговування фізичних осіб.

Однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що саме цей текст Публічної пропозиції розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум-готівка», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати неустойки ( штрафу) та комісії саме у зазначеному в позові розмірах і порядку їх нарахування.

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17 у подібних правовідносинах, суд бере до уваги правові висновки, викладеній у ній.

Таким чином, за відсутності доказів про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату штрафу за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Публічна пропозиція ПАТ «Альфа-Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, які не підписані відповідачем, не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч. 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене вище та обставини того, що Публічна пропозиція банку на укладення договору про комплексне обслуговування фізичних осіб, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, їх не можна розцінювати як частину договору, укладеного між сторонами 2 липня 2013 року шляхом підписання анкети-заяви.

Як видно зі змісту підписаного відповідачем додатку до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб сторони обумовили ліміт відновлювальної кредитної лінії (п.2.1.1), процентну ставку за користування коштами (п.2.2.), розмір обов`язкового мінімального платежу від суми загальної заборгованості за відновлювальною кредитною лінією (п.2.3.), комісійну винагороду (п.4.4.), строк кредиту - 36 місяців (п.4.3) та інші умови.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (штрафу) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Також не можна погодитись із вимогою про стягнення комісії, враховуючи правову позицію Верховного Суду, висловлену у постановах від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц та від 27 грудня 2018 року у справі № 695/3474/17.

У зазначених судових рішеннях вказано, що відповідно до положень абзацу 2 ч. 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції чинній на час виникнення правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору втратив чинність 8.06.2017), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

В даному випадку банк, встановивши умову про сплату щомісячної комісії за надання (інформації) виписок за рахунком, фактично встановив платіж за дії на власну користь, оскільки така дія є нічим іншим як обліком заборгованості споживача яка надається останньому. Вказана плата не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», а отже не підлягає стягненню з відповідача на користь банку.

Таким чином, висновок суду про наявність правових підстав для стягнення на користь банку комісії та штрафу в загальній сумі 1224 гривні 53 копійки не ґрунтується на законі, оскільки суд не мав підтверджень прийняття відповідачем умов кредитування щодо нарахування неустойки, викладених у Публічній пропозиції, та безпідставно вважаючи її складовою частиною кредитного договору, а умови щодо сплати комісії суперечать Закону України «Про захист прав споживачів»

Отже, в частині стягнення штрафу та комісії в позові слід відмовити з зазначених вище підстав.

Щодо стягнення іншої заборгованості суд виходить із такого.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачем додано розрахунок заборгованості (а.с.18), з якого вбачається період розрахунку 41 місяць, сплачена за вказаний період відповідачем загальна суму 26622.42 гривни.

Виходячи з умов договору при отриманні боржником максимальної суми ліміту 15000 гривень, сума процентів за вказаний період має складати 15000/100Х21/12Х41=10762.5 гривень.

Максимальний розмір боргу, який міг виникнути у відповідача складає 15000+10762.5=25762.5 гривень.

Оскільки відповідачем сплачено 26622.42 гривни, що перевищує його зобов`язання за укладеним договором, позивачем не доведено наявність заборгованості та порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір є нікчемним, з тих підстав, що розмір шрифту не відповідає вимогам встановленим підзаконним актом є необґрунтованим, оскільки умови укладеного договору мають бути зрозумілими та сприйматись особами які з ним ознайомлюються.

Як умови в анкеті-заяві так і умови в додатку до договору, викладені шрифтом який дозволяє ознайомитись з його умовами. Окрім цього, ставлячи свій підпис під зазначеними документами ОСОБА_1 підтвердив, що він із зазначеними умовами ознайомився та згоден.(стаття 207 ЦК України)

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 02 червня 2017 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 3169 гривень 40 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлений 4 листопада 2019 року.

Судді

: