П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 липня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Соломахи Л.І., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Ротар Я.Б.,

представника відповідача Листопада С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Король Тетяна Володимирівна , на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 18 лютого 2019 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Данелюк О.М. в місті Краматорську Донецької області, повне судове рішення складено 26.02.2019 року, в справі номер 234/18768/18 за позовом ОСОБА_1 до Краматорського міського відділу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання неправомірною відмови у виплаті соціальних виплат, що увійшли до складу спадщини, та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року до Краматорського міського суду Донецької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до Краматорського міського відділу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання неправомірною відмову у виплаті соціальних виплат, що увійшли до складу спадщини, та зобов`язання вчинити певні дії, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача - ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої ввійшли недоотримані страхові виплати в сумі 42725,90грн., які зберігаються у Краматорському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, що належали спадкодавцеві. 31.01.2018 року приватним нотаріусом Великоновосілківського районного нотаріального округу Кисельовою О.В. на вказані страхові виплати позивачу видане свідоцтво про право на спадщину за законом.

Після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 звернулась до відповідача з метою оформлення документів та отримання належної спадкоємцю суми недоотриманих страхових виплат.

Листом від 01.10.2018 року №01-04-1/3288 позивачу відмовлено в виплаті недоотриманих страхових виплат, що залишились після померлого, у зв`язку з тим, що нормативно-правовими актами не передбачено здійснення нарахування та виплата страхових виплат потерпілим, які не перемістились на територію, де органи державної влади здійснюють свої повноваження.

Позивач вважає, що відповідач порушує її право на отримання коштів, тому просила суд визнати протиправними дії Краматорського міського відділу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області у невиплаті ОСОБА_1 , що є спадкоємцем за законом померлого ОСОБА_3 , залишку недоотриманих страхових виплат, який увійшов до складу спадщини відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.01.2018 року, та зобов`язати Краматорське міське відділ управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 залишок недоотриманих страхових виплат, який залишився після смерті ОСОБА_3 та увійшов до складу спадщини відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.01.2018 року.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 18 лютого 2019 року в задоволені позову ОСОБА_1 до Краматорського міського відділу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання неправомірною відмову у виплаті соціальних виплат, що увійшли до складу спадщини, та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодилась ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Король Т.В. , подала апеляційну скаргу, просила апеляційний суд скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 18 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, зазначив, що оскільки особа, що мала право на страхові витрати, не перемістилась на територію, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, тому не набула право на отримання страхових виплат, як внутрішньо переміщена особа, врахувавши правову позицію, викладену в справі №6-57цс17 Верховним Судом України від 12 квітня 2017 року. При цьому, не звернув увагу на постанову Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі №243/3505/16-ц, де зазначено, що Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права подібних правовідносин, викладених у раніше ухваленій постанові Верховного суду України від 12 квітня 2017 року у справі №6-57цс17, та погоджується з висновками судів про те, що відсутність довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району АТО, не може бути підставою для невиплати позивачу страхових виплат.

Вважає, що позивачка, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом, правомірно набула право на отримання виплат, які належали за життя її чоловіку, але з об`єктивних причин не були ним отримані.

4 червня 2019 року від відповідача Краматорського міського відділу управління виконавчої дирекції ФСС України в Донецькій області надійшов відзив на апеляційний скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та рішення Краматорського міського суду Донецької області залишити без змін (а.с. 100-102).

Вважає апеляційну скаргу ОСОБА_1 безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Зазначає, що право на одержання призначених, але своєчасно не виплачених страхових сум поширюється лише на потерпілого або особу, яка за життя має право на одержання виплат за умови звернення ними з заявою до робочих органів виконавчої дирекції Фонду про продовження страхових виплат як внутрішньо переміщена особа. Визначена сума підлягає коригуванню, тому виплата суми зазначеної в свідоцтві про право на спадину не може бути здійснена.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області по цивільній справі №234/18768/18 прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права, у відповідності до діючого законодавства України.

Представник відповідача Листопад С.О. в судовому засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу не визнав, просив відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Король Т.В. в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до ст. 128, 130 ЦПК України. Представник позивача Король Т.В. надала суду заяву про розгляд справи за її та позивача відсутністю, просила задовольнити апеляційну скаргу (а.с. 105, 111, 119).

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи,

належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача та її представника.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 29.05.1960 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб (а.с. 10).

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 09.12.2015 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).

З довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № ) від 14.08.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 (а.с. 9).

23 січня 2018 року Краматорське міське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області листом №01-042/234 повідомило приватного нотаріуса Великоновосілківського районного нотаріального округу Донецької області Кисельову О.В. про заборгованість відділення по страховим виплатам перед ОСОБА_3 на дату його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 42725,90 грн. (а.с. 12).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.01.2018 року, виданого приватним нотаріусом Великоновосілківського районного нотаріального округу Донецької області Кисельовою О.В., спадкоємцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з недоотриманих страхових виплат у сумі 42725,90 грн., належність яких померлому підтверджується довідкою, виданою 23 січня 2018 року Краматорським міським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області за №01-042/234 (а.с. 13).

З листа №01-04-1/3288 від 01.10.2018 року вбачається, що звернення позивача ОСОБА_1 щодо отримання спадщини залишається без руху, оскільки її чоловік ОСОБА_3 за життя не скористався своїм правом на отримання належних йому сум страхових виплат від робочих органів виконавчої дирекції Фонду як внутрішньо переміщена особа. Тому виплата суми зазначеної в свідоцтві про право на спадщину не може бути здійснена (а.с. 14-16).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що право позивачки не порушено, дії відповідача у невиплаті ОСОБА_1 , що є спадкоємцем за законом померлого ОСОБА_3 , залишку недоотриманих страхових виплат, який увійшов до складу спадщини відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.01.2018 року, є законними, оскільки померла особа ОСОБА_3 за життя не скористався своїм правом на отримання належних йому сум страхових виплат та не звернувся до робочих органів виконавчої дирекції Фонду із заявою про продовження страхових виплат, як внутрішньо переміщена особа. Визначена сума підлягає коригуванню, тому виплата суми зазначеної в свідоцтві про право на спадщину не може бути здійсненна.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він не відповідає закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - в ходять до складу спадщини.

Статтею 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їхніх сімей, а в разі їх відсутності - включаються до складу спадщини.

Правовий аналіз вказаних вище норм свідчить про те, що до складу спадщини входить сума страхових виплат, які були нараховані, але не отримані спадкодавцем за життя.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя він отримував страхові виплати, на дату його смерті утворилася заборгованість в розмірі 42725,90 грн., про що свідчить довідка, видана 23 січня 2018 року Краматорським міським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області за №01-042/234 наявність у відповідача заборгованості перед ОСОБА_3 за страховими виплатами у сумі 42725,90 грн., і цього не заперечує представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції.

31 січня 2018 року приватним нотаріусом Великоновосілківського районного нотаріального округу Донецької області Кисельовою О.В. видано Свідоцтво про право на спадщину, відповідно до якого спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з недоотриманих страхових виплат у сумі 42725,90 грн., належність яких померлому підтверджується довідкою, виданою 23 січня 2018 року Краматорським міським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області за №01-042/234. Свідоцтво про право на спадщину за законом та довідка про наявність заборгованості за страховими виплатами, на підставі якої видане зазначене Свідоцтво, не визнані недійсними.

Отже, позивач ОСОБА_1 є власником майна - недоотриманих страхових виплат в сумі 42725,90 грн., що належали померлому спадкодавцю ОСОБА_3

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Перший протокол ратифікований Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР й з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) ЄСПЛ, яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-1V «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

У рішенні від 08 липня 2004 року «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я». Однак навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

На теперішній час Україна від зобов`язань, визначених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції в окремих районах Донецької та Луганської областей України відповідно до статті 15 Конвенції не відступала.

Відтак, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відсутність у померлого спадкодавця ОСОБА_3 довідки про взяття його на облік як внутрішньо переміщену особу не є підставою для відмови у здійсненні виплати недоотриманих страхових виплат у сумі 42725,90 грн., оскільки останні є його майном в розумінні статті 1 Першого Протоколу та увійшли до складу спадщини.

На це уваги суд першої інстанції не звернув та ухвалив помилкове рішення про відмову у задоволенні позову.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що частиною першою статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій статті 16 ЦК України, до яких належить: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від захисту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Захист порушеного права має бути ефективним.

Відповідно до абзацу 2 пункту 10 частини другої статті 16 ЦК суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні

повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб (спосіб) захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

З огляду на викладене, заявлений позивачкою ОСОБА_1 позов про визнання неправомірною відмови у виплаті соціальних виплат, що увійшли до складу спадщини, та зобов`язання вчинити певні дії не є ефективним способом захисту її прав.

Тому апеляційний суд відповідно до ст. 5 ЦПК України вважає, що ефективним способом захисту прав ОСОБА_1 є стягнення з відповідача на її користь недоотримані страхові виплати в сумі 42725,90 грн., що увійшли до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 січня 2018 року.

Крім того, згідно з ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви ОСОБА_1 сплатила судовий збір відповідно до пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто, в розмірі 704,80 грн.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір відповідно до пп. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги,тобто, в розмірі 1057,50 грн.

Оскільки позовні вимоги позивача ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1762,30 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 371, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Король Тетяна Володимирівна , задовольнити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 18 лютого 2019 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Краматорського міського відділу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання неправомірною відмови у виплаті соціальних виплат, що увійшли до складу спадщини, та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Стягнути з Краматорського міського відділу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , недоотримані страхові виплати в сумі 42725,90 грн. (сорок дві тисячі сімсот двадцять п`ять грн. 90 коп.), що увійшли до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 січня 2018 року.

Стягнути з Краматорського міського відділу управління виконавчої дирекції Фонду

соціального страхування України в Донецькій області, , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги в розмірі 1762,30 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 5 липня 2019 року.

Суддя: