Провадження № 2/638/1689/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.,

за участю секретаря Тягунової Р.Ю.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , КП «Жилкомсервіс» про зняття особи з державної реєстрації, яка не проживає у житловому приміщенні і не сплачує комунальні платежі,-

ВСТАНОВИВ:

16.08.2018 позивач звернувся до суду з позовом, який у травня 2019 уточнив. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що ОСОБА_4 , з якою він перебував у шлюбі до 13.02.2008, з 2000 р. по 2016 р. проживала за адресою АДРЕСА_1 , у житловому приміщенні, яке він подарував своїй донці ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 . З початку 2016 ОСОБА_4 , за вказаним місцем реєстрації не проживає. На думку позивача ОСОБА_4 порушує його права так як не проживає у спірній квартирі не сплачує комунальні послуги. Позивач звертався до відповідача з проханням знятися з реєстраційного обліку, але ОСОБА_4 відмовляється від зняття з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 . Посилаючись на норми ст.405 ЦК України позивач просив визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Окрім того ОСОБА_3 просив зобов`язати КП «Жилкомсервіс» виконати перерахунок комунальних платежів за спожиті послуги з 01.01.2016.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_4 подала відзив, у якому зазначено, що у липні 2017 позивач викинув їх з донькою речі з квартири та повністю обмежив доступ до житла, чим позбавив її та доньку права проживати у даній квартирі, неодноразові спроби зайти разом з донькою до квартири закінчувались погрозами з боку позивача застосувати насильство. Таким чином, її не проживання у квартирі зумовлено нахабною та агресивною поведінкою позивача, а не власним бажанням. Позивач не уповноважений згідно закону визначати осіб, які втратили право користування квартирою, так як одноосібним власником житла є неповнолітня донька ОСОБА_5 Донька, як власник житла, також заперечує проти заявлених позовних вимог, вважає їх безпідставними.

Неповнолітня ОСОБА_5 надала суду письмові пояснення, з яких вбачається, що вона є власником квартири . Проти ОСОБА_6 ОСОБА_3 позовних вимог вона заперечує, так як її батько не уповноважений визначати осіб, які втратили право користування квартирою. У травні 2017 батько позбавив права її та матір проживати у квартирі речі викинув, спроби зайти до квартири закінчувались погрозами з боку батька. На даний час вони з матір`ю мешкають у квартирі по АДРЕСА_2 . Просила відмовити у задоволені позову.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги, просив задовольнити, так як відповідач не мешкає у спірній квартирі з 2016. Окрім того, ОСОБА_3 у судовому засіданні зазначив, що ніяких перешкод у користуванні він не здійснював, у його дочки є ключі від квартири, речі доньки та її матері знаходяться в квартирі.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві, окрім того просив, при ухваленні рішення, врахувати думку неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , яка є власником спірної квартири.

Представник КП «Жилкомсервіс» у судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно про причини неявки суд не сповістили.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи приходить до наступного:

Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 , розірвано (а.с.5).

Відповідно до договору дарування від 12.01.2004 ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_7 подарував ОСОБА_5 , в інтересах якої діяла ОСОБА_4 , квартиру АДРЕСА_3 (а.с.46).

З технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 вбачається, що власником квартири є ОСОБА_5 .

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_5 власник, ОСОБА_4 мати, ОСОБА_3 батько (а.с.11).

Як випливає з пояснень позивача ОСОБА_3 на теперішній час він мешкає у спірній квартирі та не чинить перешкод ОСОБА_4 у користуванні житлом, але остання самостійно залишила місце реєстрації та мешкає у квартирі, власником якої вона є.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У силу частини четвертої статті 41 Конституції України право приватної власності є непорушним

ст.391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Права власника будинку визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

У судовому засіданні встановлено, та не заперечується сторонами, що власником кв. АДРЕСА_3 є ОСОБА_5

Отже, на час звернення до суду з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування ОСОБА_3 не був власником кв. АДРЕСА_3 , у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову, оскільки права позивача реєстрацією відповідача не порушуються.

Вимога позивача ОСОБА_3 про зобов`язання КП «Жилкомсервіс» виконати перерахунок комунальних платежів за спожиті послуги з 01.01.2016 є похідною від вимоги про визнання ОСОБА_4 , такою що втратила право користування житловим приміщенням, а тому також не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. 321,383,391 ЦК України,ст.ст. 12, 19, 81, 133, 141, 264, 265, 279,280 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовну ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , КП «Жилкомсервіс» про зняття особи з державної реєстрації, яка не проживає у житловому приміщенні і не сплачує комунальні платежі відмовити.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26.06.2019.

Суддя І.В. Семіряд