1Справа № 335/2115/19 2/335/1320/2019
09 жовтня 2019 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря судового засідання Барсукової В.В. розглянувши в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи -підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору підряду, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -
В лютому 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Фізичної особи -підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору підряду, стягнення матеріальної та моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначила, що 19.10.2018 між позивачем та ФОП ОСОБА_2 був укладений договір підряду №-АР/ U-276 про виконання робіт з утеплення стін.
Мотивами укладання вищевказаного договору був факт того, що представники відповідача ввели позивача в оману під час укладання договору, запевнивши, що вони працюють по державній програмі, від заводу «Енергозберігаючих систем» та її економія буде складати 3400 гривень.
Відповідно до договору, відповідач повинен був виконати роботи по проведенню утеплення стін за адресою: АДРЕСА_1 .
При цьому, у договорі не зазначена вартість робіт за одиницю виміру, тобто за 1 кв.м., як цього вимагає п.2.6 договору, а визначена загальна вартість робіт у сумі 5800 грн. та розміром 10, 5 кв.м. 19.10.2018 року позивач оплатила повну вартість робіт.
Після цього, виявивши що при укладанні договору представники відповідача ввели її в оману щодо істотних умов договору, позивач направила 29.01.2018 року на адресу ФОП ОСОБА_2 заяву про розірвання договору та повернення грошових коштів, сплачених на виконання договору.
Так, положеннями договору від 19.10.2018 року свідомо завищено обсяг робіт, які підлягають виконанню, так само, у порушення п.2 та п.2.6 не визначено ціну за одиницю виміру, у даному випадку ціну роботи за 1 метр квадратний, що у свою чергу унеможливлює позивачу встановити яким чином саме обраховувалась кінцева ціна договору у розмірі 5800 грн., та з чого саме вона складається.
Тобто договір не містить повної інформації для його виконання належним чином.
Окрім цього договір та додаток взагалі не містять належного графічного зображення виду замовлених позивачем робіт.
Крім того, п.3.2. договору встановлює, що виконавець зобов`язується виконати роботи протягом 45 робочих днів з моменту попередньої оплати робіт.
Позивачем повністю сплачено вартість робіт 19.10.2018 року. Разом з тим, упродовж визначеного п.3.2. строку, який сплив 04.12.2018 року, та у подальшому роботи, обумовлені договором не виконав, та навіть не приступив до їх виконання.
Таким чином, аналіз змісту договору та дій відповідача дає підстави дійти висновку, що він складений з численними порушеннями ЦК України, містить несправедливі умови, якими виключені та обмежені права замовника як споживача, що призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, завдають шкоди споживачеві. Крім того, передумовою укладання договору була нечесна підприємницька практика відповідача, яка ввела в оману стосовно ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг.
Визнання окремих положень договору недійсними зумовлює зміну інших положень договору, що призводить до визнання згідно зі ст.ст.18,19 3акону України «Про захист прав споживачів» недійсним договору у цілому.
Таким чином, позивач вважає, що відповідач ввів в оману при укладанні договору, а сам договір не відповідає вимогам чинного законодавства.
Крім того позивач намагалась врегулювати досудове врегулювання спору, про що 29.01.2019 року на адресу відповідача направила заяву з проханням розірвати договір та повернути грошові кошти. З цього приводу також зверталась до Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про час та день судового засідання була належним чином повідомлена.
На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв"язку з наступним.
Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 19.10.2018 між позивачем ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 був укладений договір підряду №-АР/ U-276 про виконання робіт з утеплення стін .
Відповідно до договору, відповідач повинен був виконати роботи по проведенню утеплення стін за адресою: АДРЕСА_1
При цьому, у договорі не зазначена вартість робіт за одиницю виміру, тобто за 1 кв.м., як цього вимагає п.2.6 оскаржуваного договору, а визначена загальна вартість робіт у сумі 5800 грн. та розміром 10, 5 кв.м.19.10.2018 року позивач оплатила повну вартість робіт.
Відповідно до ст. ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Правовідносини між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 виникли із договору підряду.
Відповідно до ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов"язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов"язується прийняти та оплатити виконану роботу; договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Статтею 846 ЦК України передбачено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.
Відповідно до статті 843 ЦПК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б одна із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 849 ЦК України визначено, що замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника.
Оскільки договір від 19.10.2018 року укладений між фізичною особою та фізичною особою підприємцем, враховуючи, що його результат у вигляді утеплення стін не призначений для використання переданого майна у підприємницьких цілях та отримання прибутку, договір направлений на задоволення побутових та інших особистих потреб ОСОБА_1 як замовника, спірний договір відноситься до договору побутового підряду (ст. 865 ЦК України).
Згідно зі ч. 3 ст. 865 ЦК України, до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.
Правовідносини щодо виконання робіт (надання послуг) регулюються положеннями статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».
Так, відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється нечесна підприємницька практика. Нечесна підприємницька практика включає: будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг.
Вказані дії у сукупності підтверджують недотримання відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів» щодо заборони введення споживача в оману.
Так, відповідно до ч.ч. 5, 6 ст.18 3акону України «Про захист прав споживачів» у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому.
Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.
Зі змісту ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» вбачається, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Так, положеннями договору від 19.10.2018 року завищено обсяг робіт, які підлягають виконанню, так само, у порушення п.2 та п.2.6 не визначено ціну за одиницю виміру, у даному випадку ціну роботи за 1 метр квадратний, що у свою чергу унеможливлює позивачу встановити яким чином саме обраховувалась кінцева ціна договору у розмірі 5800 грн., та з чого саме вона складається.
Вказані положення в розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» суд вважає несправедливими, оскільки з умов договору вбачається дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Тобто договір не містить повної інформації для його виконання належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.
Крім того, п.3.2. договору встановлює, що виконавець зобов`язується виконати роботи протягом 45 робочих днів з моменту попередньої оплати робіт.
Позивачем повністю сплачено вартість робіт 19.10.2018 року. Разом з тим, упродовж визначеного п.3.2. строку, який сплив 04.12.2018 року, та у подальшому роботи, обумовлені договором не виконав.
З наведеного вбачається, що позивач свої зобов`язання за договором підряду виконав та сплатив всю суму, передбачену договором, але у встановлений договором строк умови договору відповідач не виконав
Таким чином, аналіз змісту спірного договору та дій відповідача дає підстави дійти висновку, що він складений з порушеннями ЦК України, містить несправедливі умови, якими виключені та обмежені права замовника як споживача, що призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, завдають шкоди споживачеві. Крім того, передумовою укладання договору була нечесна підприємницька практика відповідача, яка ввела в оману стосовно ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг.
Визнання окремих положень договору недійсними зумовлює зміну інших положень договору, що призводить до визнання згідно зі ст.ст.18,19 3акону України «Про захист прав споживачів» недійсним договору у цілому.
Так, відповідно до частини четвертої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.
Відповідно до частини 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 872 ЦК України, якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.
Крім того, відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.
Вказаними нормами матеріального права передбачено право суду розірвати укладений договір, таким чином зважаючи на викладене позовні вимоги в частині розірвання договору підряду та стягнення матеріальної шкоди у розмірі 5800 гривень є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
В частині позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд встановив наступне.
Відповідно до ст. 22 «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно із ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, та яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів.
Згідно із роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування передбачено безпосередньо нормами Конституції, законами України, а також при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного суду України, викладених в п. 1 постанови № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», із змінами, доповненнями, при вирішенні цих справ суди мають насамперед виходити із положень Закону «Про захист прав споживачів».
З роз"яснень, які містяться в п. 23 вищезазначеної постанови, вбачається, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виготівника, виконавця або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має ґрунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку.
Моральна шкода в випадку позивача виразилася у негативних емоціях та переживаннях з приводу введення в оману щодо умов договору та його фактичним не виконанням, порушення звичного способу життя через необхідність докладання постійних додаткових зусиль для його нормалізації, постійного витрачання власних сил та коштів для оскарження дій відповідача, погіршення стану здоров`я, так як позивач є особою похилого віку.
На підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд повинен керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості.
Зважаючи на викладене, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Враховуючи викладене, а також керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що зазначені обставини дають підстави для стягнення на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2000 грн., а тому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню
Крім того, позивача, відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», - звільнено від сплати судового збору, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за одну позовну вимогу немайнового характеру в розмірі 768,40 грн. та одну позовну вимогу майнового характеру в розмірі 768,40 грн., а всього суму судового збору в розмірі 1536,80 грн.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 12, 13, 77-81, 141, 223, 263-265, 280-284ЦПК країни, ст. ст. 202, 204, 205, 207, 208, 509, 526, 610, 837, 843, 853, 854, 1167 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Фізичної особи -підприєця ОСОБА_2 про розірвання договору підряду, стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.
Розірвати договір підряду № АР/ІІ-276 від 19.10.2018 укладений між ОСОБА_1 та Фізичною особою -підприємцем ОСОБА_2 на виконання робіт з утеплення стін за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з Фізичної особи -підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 5800 гривень та моральну шкоду у розмірі 2000 гривень.
Стягнути з Фізичної особи -підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 153,60 гривень.
Стягнути з Фізичної особи -підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 768, 40 гривень.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя А.В. Воробйов