Єдиний унікальний номер справи 235/8144/18
Номер провадження 2/235/494/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді: Клікунової А.С.,

за участю секретаря судового засідання: Ліпскіс О.О.,

учасників процесу: ОСОБА_1 , адвокатів Поляха В.В., Секіріна О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків, -

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2018 року до суду звернувся ОСОБА_2 з позовною заявою, в якій заявлено вимогу стягнення з ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 12 000,00 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 16 грудня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу марки «ВАЗ 21043» реєстраційний номер НОМЕР_1 . Сторонами погоджено, що вартість (ціна) відчуження автомобілю складає 30 000,00 гривень, та з моменту укладення договору ОСОБА_2 передано ОСОБА_1 аванс в сумі 12000,00 гривень, остаточний розрахунок мав бути проведений до 01 травня 2018 року. При цьому, підписанням договору сторони підтвердили факт передачі майна. Разом з тим, остаточний розрахунок між сторонами проведено не було, оскільки ОСОБА_1 ухилялася від переоформлення транспортного засобу, мотивуючи таку відмову відсутністю правовстановлюючих документів на автомобіль. 2 листопада 2018 року ОСОБА_1 в супроводжені своєї родини (доньки та зятя) приїхали до ОСОБА_2 в гараж, та вимагали повернути автомобіль, в свою чергу, позивач висував вимоги повернення сплаченої при укладенні угоди грошової суми в розмірі 12000,00 гривень. Конфліктної ситуацію сторонами врегульовано не було, по приїду працівників поліції (прибули на відповідний виклик відповідача) ОСОБА_2 погодився віддати автомобіль, висловивши намір звернутися до суду з позовом про стягнення сплаченої ним суми коштів в рахунок купівлі транспортного засобу. Посилаючись на ст. ст. 570, 571, 635 ЦК України, - ОСОБА_2 позивається до ОСОБА_1 з вимогою про стягнення коштів, які, одночасно, охоплює поняттям - «авансовий платіж», «завдаток», «безпідставно отримані кошти».

В січні 2019 року на вказану позовну заяву ОСОБА_1 подано, в порядку ст. 274 ЦПК України, відзив з викладенням позиції невизнання заявлених ОСОБА_2 вимог як безпідставних та необґрунтованих (а.с. 17-20). Так, ОСОБА_1 розцінено позицію ОСОБА_2 щодо визначення укладеного 16.12.2017 року договору купівлі-продажу автомобілю як попередній - помилковою, такою, що не узгоджується зі ст. 635 ЦК України. Заперечується також посилання ОСОБА_2 про передачу ОСОБА_1 грошової суми в розмірі 12000,00 гривень в якості авансового платежу. Одночасно відповідач визнає факт отримання 400,00 доларів США, при цьому написану розписку розцінює такою, що не відповідає вимогам «боргового документа», оскільки в ній зазначено про отримання грошових коштів без визначення даної суми у гривнях за офіційним курсом НБУ на день платежу, що суперечить вимогам ст. 533 ЦК України. ОСОБА_1 зазначає, що прийняті зобов`язання за договором купівлі-продажу виконала своєчасно та в повному обсязі, а саме передала ОСОБА_2 автомобіль разом з документами, згідно переліку зазначеного в договорі - технічний паспорт та страховий поліс. Натомість, саме з боку ОСОБА_2 були порушені умови договору, оскільки прийняті зобов`язання останній не виконав, а саме в граничний строк до 01.05.2018 року не сплатив вартості автомобілю. ОСОБА_1 вважає, що в зв`язку з ухиленням ОСОБА_2 від проведення повного розрахунку, їй було спричинено збитки, оскільки позбавлена можливості користуватися та розпоряджатися транспортним засобом більше 10 місяців. При цьму, посилаючись на опубліковані Інтернет-оголошення по Донецькому регіону, - відповідач зазначає, що вартість найму автомобілю марки «ВАЗ 21043», 2001 року випуску становить близько 85 гривень на 1 добу (а.с. 25, 26). За підрахунками ОСОБА_1 , - з 23.12.2017 року по 02.11.2018 року (час експлуатації автомобілю позивачем) втрачено грошові кошти у сумі 26690, гривень (314 діб х 85 гривень). Також, відповідачем зазначено, що ОСОБА_2 використовував автомобіль тривалий час у власних інтересах, експлуатація привела до неробочого стану транспортного засобу.

В березні 2019 року ОСОБА_1 , на підставі ст. 193 ЦПК України, подано зустрічну позовну заяву про стягнення з ОСОБА_2 матеріальних збитків в сумі 16179,00 гривень (а.с. 46-49).

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. ОСОБА_1 після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 успадкувала автомобіль марки ВАЗ 21043» реєстраційний номер НОМЕР_1 . 16 грудня 2017 року ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу вказаного автомобілю. Фактична передача майна та частини його вартості відбулася між сторонами - 23.12.2017 року, а саме ОСОБА_1 передано транспортний засіб разом з документами на автомобіль (технічний паспорт, страховий поліс), ОСОБА_2 сплатив 400,00 доларів США. На протязі тривалого часу з грудня 2017 року по листопад 2018 року ОСОБА_2 вільно користувався транспортним засобом, жодним чином не намагався сплатити решту суми коштів (повна вартість автомобілю визначена в сумі 30000,00 гривень). Більш того, в серпні - жовтні 2018 року ОСОБА_1 , як особисто так і її донька, неодноразово пропонували ОСОБА_2 завершити угоду купівлі-продажу та переоформити реєстраційні документи на автомобіль на ім`я відповідача (за зустрічним позовом) в сервісному центрі МВС та провести повний розрахунок. Разом з тим, від виконання прийнятих зобов`язань ОСОБА_2 ухилявся. ОСОБА_1 , розцінюючи подальше користування ОСОБА_2 автомобілем як неправомірне, вимушена була звернутися до правоохоронних органів з метою примусового повернення належного майна Автомобіль повернуто у володіння ОСОБА_1 - 02.11.2018 року. За оглядом транспортного засобу на станції технічного обслуговування, позивачу (за зустрічним позовом) вказано на несправний стан автомобілю. ОСОБА_1 довелося понести втрати на ремонт та придбання автозапчастин на загальну суму 16179,00 гривень. Посилаючись на ст. 22 ЦК України, - ОСОБА_1 позивається до ОСОБА_2 з вимогою про стягнення коштів, збитків, спричинених порушенням цивільного права.

В липні 2019 року на зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 подав заперечення (а.с. 72 - 74), в задоволенні вимог ОСОБА_1 просить відмовити. ОСОБА_2 посилається на правові норми ст. ст. 22, 1166 ЦК України та зазначає на безпідставність позову ОСОБА_1 , оскільки доказів спричинення його діями з позиції протиправності поведінки якоїсь матеріальної шкоди об`єктивно не може бути встановлено. Так, ОСОБА_2 поставлено під сумнів твердження ОСОБА_1 про отримання при укладенні договору купівлі-продажу від 16.12.2017 року технічно справного автомобілю, та повернення транспортного засобу в несправному стані, - відсутні акти прийому-передачі, акти огляду автомобілю, експертне дослідження, яким визначалося б ступінь несправності, суму збитків, вартість відновлювального ремонту. Також ОСОБА_2 . вважає недопустимими докази, на які посилається ОСОБА_1 , а саме чеки на придбання автозапчаснин, оскільки відсутні дані, що саме ці запчастити, вийшли з ладу чи зламані саме через дії відповідача за зустрічним позовом. ОСОБА_2 вважає, що ОСОБА_1 вирішала відремонтувати транспортний засіб та незаконно намагається відшкодувати понесені витрати.

Розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України.

Позивач / відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, надіслав на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи в його відсутність, при чому позовні вимоги підтримані, проти зустрічного позову заперечує, інших доказів на обґрунтування позиції по справі не надає, будь-яких клопотань та заяв не заявляє.

Представник ОСОБА_2 адвокат Секірін О.В. (уповноважений на участь у справі ордером - а.с. 68) в судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя підтримав, проти зустрічного позову заперечував.

Відповідач / позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні зустріну позовну заяву підтримала, в позові ОСОБА_2 просила відмовити.

Представник ОСОБА_1 адвокат Полях В.В. (уповноважений на участь у справі ордером - а.с. 41, договором про надання правової допомоги - а.с. 62-65) в судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя підтримав, проти первісного позову заперечував.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що є донькою ОСОБА_1 , батько ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після його смерті матір`ю успадковано автомобіль. Зі ОСОБА_2 попередньо знайомою не була, про його намір купити автомобіль дізналася через його батька, який працює разом з чоловіком свідка. Ґрунтуючись на повній довірі, ОСОБА_1 погодилася на продаж ОСОБА_5 автомобілю в розстрочку. При цьому, ОСОБА_2 достовірно було відомо, що документи на транспортний засіб були ще на імені покійного чоловіка останньої, та потрібен час для юридичного оформлення спадщини. Договір складався в односторонньому порядку ОСОБА_5 , тобто ним було надано письмовий текст угоди, який ОСОБА_1 дійсно підписала та одразу виконала прийняті на себе договірні зобов`язання, а саме передала позивачу за первісним позовом автомобіль та документи (технічний паспорт, страховий поліс). В свою чергу, ОСОБА_2 в день підписання договору частку грошових коштів за автомобіль в сумі 14000,00 гривень, як це передбачалося умовами угоди, - сплачено ОСОБА_1 не було. Лише приблизно через два тижні ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 суму коштів в розмірі 400,00 доларів, на той час курс відносно гривні складав, за пам`яттю свідка, - близько 27 гривень. На підтвердження факту передачі коштів ОСОБА_1 на вимогу ОСОБА_2 написала розписку. Позивач за первісним позовом вільно експлуатував автомобіль, свідок часто бачила автомобіль в місті, за кермом був ОСОБА_2 . Крім того, ОСОБА_2 було встановлено на автомобілі газове обладнання. В травні 2018 року свідок на прохання матері зателефонувала ОСОБА_2 , оскільки строк виплати (розстрочки) вартості автомобілю закінчувався, та останній мав провести повний розрахунок та віддати решту суми коштів. В свою чергу, ОСОБА_2 просив ще трохи зачекати, пояснював, що має певні матеріальні труднощі. Не бажаючи вступати в конфліктні ситуації, вчиняти сварки, - ОСОБА_1 не вимагала сплати повної суми коштів за транспортний засіб, а також не висувала вимог повернути автомобіль. В червні 2018 року свідок зателефонувала ОСОБА_2 та сказала про потребу привезти документи на автомобіль, які потрібно подати ОСОБА_1 до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину. Через два місяці, а саме в серпні 2018 року було отримано свідоцтво про право на спадщину, тому свідок зателефонувала ОСОБА_2 та сказала про готовність всіх документів для переоформлення транспортного засобу в МРЕВ. Разом з тим, ОСОБА_2 відмовився від купівлі автомобілю, оскільки не мав решти грошей, при цьому сказав, що самостійно здійснить продаж транспортного засобу та вітдасть кошти ОСОБА_1 Свідок зазначила, що ОСОБА_2 продовжував експлуатувати автомобіль, та реальних дій для його продажу протягом послідуючих двох місяців не вчинив. Тоді свідок самостійно знайшла покупця та сказала про це ОСОБА_1 , однак останнього щось не влаштувало. В листопаді 2018 року на черговий телефонний дзвінок, здійснений свідком, - ОСОБА_1 категорично заявив, що автомобіль не бажає купувати. Такою позицією позивача за первісним позовом свідок була шокована, оскільки сама вона свого часу казала своїй матері ОСОБА_1 , що можно довіритися ОСОБА_2 та продати йому автомобіль в розстрочку. 2 листопада 2018 року свідок разом зі своїм чоловіком приїхали за адресою розташування гаража, де ОСОБА_2 ставив автомобіль, знову вказували на негідну поведінку останнього, неприпустимість відмови від договору купівлі-продажу, оскільки майже рік (з 23.12.2007 року по 02.11.2018 року) автомобіль перебував в його експлуатації, тому має виконати свій обов`язок розрахуватися. Розмова призвела до конфлікту, тому свідком було викликано працівників поліції, та в їх присутності автомобіль ОСОБА_2 було повернуто. Позивач за первісним позовом зняв газове обладнання, яке встановлював за власні кошти, при цьому не було проведено якийсь демонтаж, комплект було просто вирвано. Свідок наголошує, що автомобіль повністю знаходився в несправному стані, тому забирали транспортний засіб буксируванням. Майже рік ОСОБА_2 експлуатував автомобіль, возив в ньому якісь розтвори чи речовини, що призвело до дір дна транспортного засобу. На ремонтні роботи та придбання автозапчастин матір свідка - ОСОБА_1 понесла суттєві затрати. Та навіть на теперішній час автомобіль продовжують ремонтувати (знаходиться в м. Дніпро на покрасці).

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що мешкає по сусідству з родиною ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ), в їх володінні був автомобіль марки ВАЗ. Свідок працює автослюсарем на СТО «Автотехноцентр», та за життя ОСОБА_3 міг приїжджати для якихось ремонтних робіт, підтримання автомобілю в справному робочому стані. В 2017 році в зимню пору року (більш точно сказати на може) на прохання ОСОБА_9 (донька ОСОБА_10 ) був присутнім при здійсненні продажу вказаного автомобілю, зазначив, що в його присутності новий власник та ОСОБА_1 підписали якісь документи, чи було проведено якісь розрахунки не пам`ятає. Свідок зазначив, що ним, на вимогу нового власника, на автомобіль було встановлено газове обладнання. В подальшому бачив автомобіль в місті, за кермом був саме той чоловік (прізвище свідок не знає), який купив транспортний засіб. Також знає, що наразі автомобіль знову у володінні ОСОБА_1 , однак, що конкретно сталося не може повідомити. Окремо зазначив, що в листопаді 2018 року автомобіль прибуксували на СТО ОСОБА_11 разом з чоловіком, транспортний засіб був в несправному стані, було відсутнє газове обладнання, зірвано всі трубки, тому для того, щоб машина заводилася було влаштоване нове газове обладнання.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши в судовому засіданні докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків.

Матеріалами справи підтверджено такі факти та відповідні правовідносини.

16 грудня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу в простій письмовій формі із визначенням таких істотних умов:

- п. 1.1., п. 1.2 - предметом договору є автомобіль марки «ВАЗ 21043», 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; ОСОБА_1 передає у власність ОСОБА_2 транспортний засіб, останній сплачує за майно погоджену сторонами грошову суму;

- п. 2.1, п. 2.2. (ціна договору) - ОСОБА_2 зобов`язується сплатити ОСОБА_1 в рахунок придбаного майна - 30000,00 гривень; з моменту укладення договору покупець передає продавцю аванс в розмірі 12000,00 гривень, остаточний розрахунок між сторонами здійснюється до 01 травня 2018 року;

- п. 3.1, п. 3.2 (порядок врегулювання спорів) - підписанням договору сторони підтверджують факт передачі майна продавцем та прийняття його покупцем; майно передається з усіма необхідними документами (технічний паспорт, страховка);

- п. 8.1, п. 8.2 (строк дії) - договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами, діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань; сторонами підтверджено, що договір містить всі суттєві умови, та жодна із сторін не буде посилатися в майбутньому на недотримання домовленості за суттєвими умовами як на підставу вважати договір неукладеним або недійсним (а.с. 8 - 9).

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обв`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Так, зі змісту позовної заяви ОСОБА_2 . вбачається посилання на положення статті 635 ЦК України, якою врегульовано правову природу укладення попереднього договору. Суд вважає таку позицію позивача за первісним позовом помилковою.

Відповідно до ст. 635 ЦК України суть попереднього договору полягає в тому, що його сторони зобов`язуються в майбутньому укласти основний договір. При цьому попередній договір визначає умови, на яких сторони зобов`язуються в певний строк укласти основний договір, тобто, за попереднім договором виникає лише двостороннє зобов`язання сторін укласти основний договір у майбутньому, позаяк, укладенням попереднього договору лише обумовлюються наступні дії його сторін, а не відбувається фактичне вибуття із власності продавця предмету продажу, а покупець не набуває право власності на це майно з укладенням попереднього договору.

Разом з тим, відповідно до умов договору, укладеного сторонами 16.12.2017 року чітко визначено, що ОСОБА_1 (продавець) передає, а ОСОБА_2 (покупець) приймає транспортний засіб та сплачує обумовлену грошову суму, та більш того сторонами засвідчено факт реальної передачі майна. Таке формулювання характеризує саме предмет договору купівлі-продажу, що випливає зі змісту ст. 655 ЦК України.

Суд зазначає, що договір купівлі-продажу (в цілому або окремі пункти) сторонами не оспорюється, вимог визнання недійсним, нікчемним, неукладеним - не заявлено.

Сутність спірних відносин сторін згідно первісного позову зводиться до заявлення ОСОБА_2 вимоги стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів, сплачених позивачем за договором купівлі-продажу від 16.12.2017 року.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_12 , суд надає оцінку слушності аргументів з позиції належності і достатності доказів та приписів норм права, що підлягають застосуванню до спірних відносин.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

ОСОБА_12 , звертаючись до суду за захистом порушених, за його переконанням, прав зазначає, що відповідально та в повному обсязі виконав прийняті на себе зобов`язання за договором купівлі-продажу від 16.12.2017 року, а саме передав (сплатив) ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 12000,00 гривень в рахунок частки вартості придбаного автомобілю, погодженої сторонами в сумі 30000,00 гривень. В свою чергу ОСОБА_1 тривалий час ухилялася від виконання своїх зобов`язань за договором, а саме в строк до 01 травня 2018 року, як було визначено угодою, не переоформила правовстановлюючі документи на транспортний засіб на своє ім`я (після покійного чоловіка), що є необхідним для подальшої перереєстрацією транспортного засобу за ОСОБА_2 .

Суд звертає увагу, що спірну суму грошових коштів 12000,00 гривень, присудження якої заявлено в первісному позові, - ОСОБА_2 одночасно визначає і «авансом», і «завдаток», і «безпідставно отриманими коштами».

Відповідно до ч. 1 ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Частина 2 ст. 570 ЦК України визначає презумпцію авансу, який не виконує забезпечувальної функції, а є лише способом платежу і фактично попередньої оплати, а також підлягає поверненню у всіх випадках у разі невиконання або неналежного виконання умов договору або його не укладення.

Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникнути на підставі договору. Такий правовий висновок викладений Верховним судом України у постанові від 13 лютого 2013 року у справі № 6-17цс12 (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

З умов підписаного сторонами договору купівлі-продажу від 16.12.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 з моменту укладення договору передає ОСОБА_1 аванс в розмірі 12000,00 гривень (п. 2.2.) Факт отримання цієї суми коштів оспорено відповідачем за первісним позовом ОСОБА_1 .

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В судовому засіданні було досліджено письмові докази по справі та встановлено, що заявляючи вимоги про стягнення грошових коштів в сумі 12000,00 гривень ОСОБА_2 надає розписку, написану ОСОБА_1 про отримання 400,00 доларів США.

Згідно розписки від 23 грудня 2017 року ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 400,00 доларів «за автомобіль» (а.с. 7). Факт написання розписки, факт отримання грошових коштів у вказаній сумі ОСОБА_1 не оспорюється. При цьому, як у відзиві на первісний позов ОСОБА_2 , зустрічній позовній заяві, так і безпосередньо в судовому засідання позиція ОСОБА_1 є незмінною, - отриманні кошти в сумі 400,00 доларів є часткою визначеної вартості автомобілю (30000,00 гривень), завдаток як спосіб виконання зобов`язання за договором купівлі-продажу від 23.12.2017 року.

Самостійних вимог про стягнення з ОСОБА_1 грошової суми за розпискою від 23.12.2019 року з відповідним правовим обґрунтуванням - ОСОБА_2 не заявлено. При цьому, суд звертає увагу, що позивачем в первісному позові також не зазначається, що заявлена вимога про стягнення з ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 12000,00 гривень, сплачена відповідно до п. 2.2 договору купівлі-продажу від 16.12.2017 року має ототожнюватися з передачею відповідачу 400,00 доларів згідно розписки від 23.12.2019 року. За таких обставин, суд вирішуючи спір по суті в межах позовних вимог, - визначає відповідно до положення ст. ст. 546, 570, 571 ЦК України правову природу отриманих коштів за розпискою від 23.12.2019 року як завдаток.

Крім того, в судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_4 , з показів якої також встановлено, що в її присутності ОСОБА_1 (матір свідка) отримала від ОСОБА_2 частину коштів від повної вартості проданого автомобілю в сумі 400,00 доларів від загальної суми (ціни) 30000,00 гривень. Підстав для надання таким свідченням критичної оціни з огляду на перебування свідка та ОСОБА_1 в родинних відносинах - суд не вбачає, оскільки покази надано повільно, логічно, взаємоузгоджено, відповіді на поставлені учасниками процесу питання надано без жодних труднощів чи ухилень відповідати.

З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що, об`єктивні дані, що ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_12 грошові кошти в якості авансового платежу за договором купівлі-продажу від 16.12.2017 року - об`єктивно відсутні. При цьому, грошова сума 400,00 доларів згідно розписки від 23.12.2017 року є завдатком, передана саме в рахунок оплати вартості майна - автомобілю, який було реально передано до проведення між сторонами повного розрахунку, та в подальшому транспортний засіб експлуатувався ОСОБА_2 протягом тривалого періоду часу з 23.12.2017 року по 02.11.2018 року (визнано сторонами по справі).

Приймаючи такий висновок, суд зазначає про помилковість зазначення в позовній заяві ОСОБА_2 про обов`язок ОСОБА_1 повернути спірну суму коштів як безпідставно отримані. Так, за змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Таким чином, для застосування до правовідносин, що виникли між сторонами статті 1212 ЦК України немає підстав, бо правовідносини сторін регулюються нормами зобов`язального права, виникли безпосередньо з договору.

Надаючи оцінку наявності правової підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 передану за договором купівлі-продажу від 23.12.2017 року суму завдатку, - суд зазначає наступне.

Однією з функцій завдатку є забезпечення існуючого зобов`язання (обов`язків за договором), тобто "каральна" функція, яка полягає в тому, що: а) сума завдатку залишається у продавця, якщо порушення зобов`язання, зокрема відмова від вже укладеного договору, сталося з вини покупця; б) продавець зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку, якщо порушення зобов`язання, зокрема відмова від вже укладеного договору, сталося з вини продавця (ч. 1 ст. 571 ЦК України).

ОСОБА_2 вважає, що ОСОБА_1 ухилилася від прийнятих на себе зобов`язань за укладеним договором купівлі-продажу від 23.12.2017 року, оскільки правовстановлюючі документи на транспортний засіб в погоджений сторонами строк належним чином не оформила.

Такі доводи позивача за первісним позовом суд не приймає до уваги.

Так, в судовому засіданні встановлено, та послідовно просліджується матеріалами справи, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 14.08.2002 року - транспортний засіб автомобіль марки «ВАЗ 21043» номерний знак НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_3 (а.с. 10-11). ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 - помер. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом, якою прийнято спадщину після ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_1 (шлюбні відносини документально підтверджено - а.с. 24). Спадщина успадкова в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України шляхом постійного проживання спадкоємця з померлим. Спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, що узгоджується з ч. 5 ст. 1268 ЦК України. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.08.2018 року ОСОБА_1 успадкувала спадщину, яка складається з транспортного засобу марки «ВАЗ 21043» реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 22 - 23).

З вказаного вбачається, що на дату укладення сторонами договору купівлі-продажу від 16.12.2017 року спадщина ОСОБА_1 у вигляді автомобілю марки «ВАЗ 21043» номерний знак НОМЕР_1 юридично не оформлена, правовстановлюючі документи на ім`я відповідача за основним позовом не переоформлено. Такі відомості було достовірно відомо ОСОБА_2 , та більш того в залежність від отримання ОСОБА_1 документів на автомобіль - дійсність угоди купівлі-продажу не постановлено. Умовами договору від 16.12.2017 року визначено, що майно (автомобіль) передається ОСОБА_2 як покупцю разом з всіма необхідними документами, а саме - технічним паспортом, страховим полісом. Посилання ОСОБА_2 , що на час придбання автомобілю з ОСОБА_1 було досягнуто домовленості, що в строк до травня 2018 року остання зобов`язалась надати документи на транспортний засіб, а саме реєстраційне свідоцтво - не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Як зазначено безпосередньо в договорі від 16.12.2017 року (п. 2.2) сторонами дійсно обговорено дату 1 травня 2018 року, однак в контексті проведення ОСОБА_2 повного розрахунку за автомобіль. Крім того, в судовому засіданні з показів свідка ОСОБА_4 , яка підтримувала в інтересах своєї матері ОСОБА_1 зв`язок з ОСОБА_2 , - встановлено, що жодного разу останній не висунув вимоги переоформлення документів на транспортний засіб. Суд акцентує увагу, що доказів пред`явлення ОСОБА_2 претензій, висування вимог до ОСОБА_1 надати документи на транспортний засіб на ім`я останньої, або заяви про відмову від договору купівлі-продажу - суду не надано.

Суд також звертає увагу, що навіть після отримання ОСОБА_1 01.08.2018 року свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 продовжував користуватися транспортним засобом, та лише 02.11.2018 року заявив про відмову провести остаточний рахунок, сплатити решту суму коштів.

З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи не доведено факту порушення прийнятих ОСОБА_1 зобов`язань за договором купівлі-продажу від 16.12.2017 року, тому підстави для повернення ОСОБА_2 сплаченого завдатку відповідно до ч. 1 ст. 571 ЦПК України не має.

Розглядаючи зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 - суд зазначає наступне.

Матеріально-правовою підставою заявленого позову є збитки, заподіяні ОСОБА_1 внаслідок порушення ОСОБА_2 зобов`язань за договором купівлі-продажу від 16.12.2017 року.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно умов укладеного сторонами по справі договору купівлі-продажу від 16.12.2017 року ОСОБА_2 прийняв на себе зобов`язання розрахуватися за придбаний (куплений) у ОСОБА_1 автомобіль в строк до 01.05.2018 року. В судовому засіданні встановлено, що грошових коштів в загальній сумі 30000,00 гривень (погоджена сторонами вартість транспортного засобу) сплачено ОСОБА_2 не було.

Фактичне користування ОСОБА_2 автомобілем охоплюється періодом з 23.12.2017 року по 02.11.2018 року (підтверджено матеріалами справи).

Під час повернення автомобілю в володіння ОСОБА_1 транспортний засіб, за посиланням останньої знаходився в несправному стані, на ремонт і придбання автозапчастин витрачено суму коштів у розмірі 16179,00 гривень, в тому числі:

- 4 авто-шини вартістю 3000,00 гривень;

- 4 диски вартістю 1680,00 гривень,

- 1 редуктор вартістю 2550,00 гривень;

- 2 полуосі вартістю 2550,00 гривень,

- 1 сальник моста вартістю 35,00 гривень,

- 2 сальники вартістю 50,00 гривень.,

- 17 ТАД вартістю 110,00 гривень,

- 1 ГБО балон вартістю 800,00 гривень,

- 1 ГБО шланг вартістю 70,00 гривень,

- 1 ГБО редуктор газовий вартістю 1040,00 гривень,

- 1 ГБО мультіклапан вартістю 630,00 гривень.

- 1 ГБО дозатор вартістю 20,00 гривень,

- 1 ГБО дозатор вартістю 25,00 гривень,

- 2 ГБО муфти вартістю 14,00 гривень,

- 2 ГБО муфти вартістю 10,00 гривень,

- 4 хомути 12-22 вартістю 44,00 гривень,

- 4 хомути 10-16 вартістю 44,00 гривень,

- тормозна рідина вартістю 52,00 гривень,

- масло вартістю 270,00 гривень,

- тосол вартістю 320,00 гривень,

- 1 циліндр зчеплення головний вартістю 269,00 гривень,

- 1 циліндр зчеплення робочий вартістю 196,00 гривень;

- ремонтні роботи вартістю 1200,00 гривень.

На підтвердження заявлених вимог ОСОБА_1 надано товарні чеки: № б/н від 16.11.2018 року (а.с. 28), № 231 від 12.11.2018 року (а.с. 29), № б/н від 04.11.2018 року (а.с. 30), № б/н від 04.11.2018 року (а.с. 31), квитанція № 1436 від 14.11.2018 року (а.с. 59).

ОСОБА_1 посилається, що понесені витрати є прямими збитками від невиконання ОСОБА_2 з власної вини зобов`язання за договором продажу автомобілю.

Суд вважає, що правові підстави для задоволення зустрічного позову - відсутні.

За приписами ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Статтею 22 ЦК України визначено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 2 ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, повинен бути реальним та доведеним позивачем.

Зі змісту статей 614, 623 ЦК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) порушення зобов`язання; 2) збитки; 3) причинний зв`язок між порушенням зобов`язання та збитками; 4) вина.

Положеннями статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як встановлено судом, між сторонами було укладено договір купівлі-продажу, розрахунок за придбаний автомобіль у визначені строки не проведено. За позицією ОСОБА_1 експлуатація ОСОБА_2 транспортного засобу привела до несправного стану автомобілю, тому виникла потреба в придбанні автозапчастин та проведенні відповідних ремонтних робіт. Такі доводи суд не вбачає можливим прийняти до уваги з огляду їх необґрунтованості. Так, матеріали справи не містять інформацію про технічний стан, комплектацію автомобіля, наявності дефектів, стан пробігу під час передачі транспортного засобу ОСОБА_2 в грудні 2017 року, що давало б можливість суду визначити доцільність замінити автозапчастин, складових частин з огляду на несправний стан після повернення автомобілю у володіння ОСОБА_1 в листопаді 2018 року

Суд, враховуючи вказані правові норми, фактичні обставини справи, приходить до висновку, що ОСОБА_1 звертаючись до суду не обґрунтовувала позовні вимоги, що діями ОСОБА_2 завдано матеріальні збитки, не надала доказів на підтвердження заподіяння їй таких збитків, їх розмір та вину відповідача за зустрічним позовом у їх заподіянні.

Таким чином, суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні зустрічної позовної заяви.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, з матеріалів справи вбачається, що при пред`явленні позовної заяви ОСОБА_2 сплачено судовий збір в сумі 704,80 гривень (а.с. 1), ОСОБА_1 при заявленні зустрічного позову сплатила в дохід місцевого бюджету судовий збір в сумі 768,40 гривень (а.с. 45). Підстави для присудження відшкодування таких судових витрат відсутні, оскільки в задоволенні позовних вимог сторін відмовлено повністю.

На підставі ст. ст. 15, 16, 22, 203, 205, 570, 635 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 81, 137, 141, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 коштів (завдатку) за попереднім договором купівлі-продажу автомобіля - відмовити.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків, понесених на ремонтні роботи транспортного засобу - відмовити.

Судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України, відшкодуванню сторонам не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 354, 355 ЦПК України та, відповідно п. п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, - до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини рішення надруковано в нарадчій кімнаті, оголошено учасникам процесу в судовому засіданні.

Дата складання повного тексту рішення суду - 25.10.2019 року (з урахуванням положення ч. 6 ст. 259 ЦПК України).

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач / відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

- відповідач / позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2

Суддя: