КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/2591/18
Провадження № 2/488/326/19 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

19.06.2019 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі Тузові Р.О.,

за участю представника відповідача Баженова Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом до відповідача ОСОБА_2 , в обґрунтування якого вказала, що 02.01.2018 р. близько 20 год. 00 хв. вона керувала автомобілем «LANCIA DELTA», р/н НОМЕР_1 та рухалася по вул. Океанівській у м. Миколаєві. При виїзді із провулку на вказану вище вулицю, позивачка зупинилась перед перехрестям та пропустила автомобіль, що рухався по головній дорозі, і в цей час з лівої сторони відповідач, керуючи автомобілем «MAZDA 626» р/н НОМЕР_2 та рухався заднім ходом в напрямку вул. Океанівської, допустив зіткнення з автомобілем під керуванням позивачки.

Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19.03.2018 р. відповідач був визнаний винним у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди.

В позасудовому порядку відповідач відмовився відшкодувати завдані позивачці збитки, через що вона була змушена для захисту своїх інтересів звернутися до суду із даним позовом.

Посилаючись на викладене, позивачка у своєму позові просила суд стягнути з відповідача на її користь:

-9 300 грн. матеріальної шкоди, завданої їй пошкодженням автомобіля;

- 1 500 грн. моральної шкоди;

-понесені по справі судові витрати.

У судовому засіданні позивачка зменшила свої позовні вимоги, та просила стягнути з відповідача лише матеріальну шкоду у розмірі 9 300 грн., яка була їй завдана пошкодженням автомобіля, та понесені нею судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість.

Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, представників сторін та дослідивши здобуті судом письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судовим розглядом встановлено, що 02.01.2018 р. близько 20 год. 00 хв. відповідач по даній справі ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «MAZDA 626» р/н НОМЕР_2 на виїзді із прилеглої території в районі будинку № 338 по пр. Богоявленському у м. Миколаєві, в порушення п.п. 2.3 б, 10.1, 10.9 ПДР України, рухаючись заднім ходом в напрямку вул. Океанівської, був неуважним та не врахував дорожньої обстановки та не впевнився в безпеці свого руху, внаслідок чого допустив зіткнення із рухаючимся позаду транспортним засобом марки «LANCIA DELTA», р/н НОМЕР_1 під керуванням позивачки по даній справі ОСОБА_1

Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19.03.2018 р. відповідач був визнаний винним у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди.

Судовим розглядом встановлено, що власником пошкодженого у вказаній ДТП автомобіля марки «LANCIA DELTA» р/н НОМЕР_1 є ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Миколаїв УДАІ УМВС України в Миколаївській області.

Із наданої позивачкою копії рахунку № 42 від 01.06.2018 р. вбачається, що вартість ремонту лакокрасочного покриття автомобіля автомобіля марки «LANCIA DELTA» р/н НОМЕР_1 становить 9 300 грн. Доказів того, що особа, яка видала вказаний рахунок - ФОП ОСОБА_4 має кваліфікацію оцінювача та відповідно має право проводити оцінку збитків, завданих власнику пошкодженого транспортного засобу, позивачка суду не представила. Представник відповідача у судовому засіданні не погодився із визначеним розміром збитків.

За такого суд сприймає критично наданий рахунок і до уваги його не приймає.

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (діє на території України) від 31.01.2017 р., відповідач ОСОБА_2 застрахував у ПрАТ "Європейський страховий союз" на строк від 01.02.2017 р. по 31.01.2018 р. автомобіль марки «MAZDA 626» р/н НОМЕР_2 . Згідно вказаного полісу, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно з Законом України від 01.07.2004 р. «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 3 вказаного вище Закону, - обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

За змістом статті 979 ЦК України, статті 16 Закону України "Про страхування", - за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з роз`ясненнями викладеними в Постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 за змістом "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховий ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, як вказано в полісі, становить 100 000,00 грн. Розмір шкоди, як вказує позивачка, була завдана в розмірі 9 300 грн., тобто в межах ліміту відповідальності.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату в строк, встановлений договором.

Згідно із частиною першою статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до пункту 35.1 статті 35 "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 14 цього Закону, - Моторному (транспортному) страховому бюро України (далі - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

В той же час, відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

04.07.2018 за результатами розгляду справи №755/18006/15-ц Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову, в якій містяться висновки, щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність. Зокрема, Верховний Суд наголошує, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Вищевказана позиція була висвітлена також і в постановах Верховного Суду України від 21.11.2018 у справі № 757/646/16-ц та від 31.10.2018 у справі № 342/134/16-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, оскільки судом встановлено, що відповідач уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за яким страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, і матеріали справи не містять доказів того, що існували підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), і розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, не підлягають до задоволення, як такі, що заявлені до неналежного відповідача та, які суперечать меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Крім цього, позивачка у судовому засіданні пояснювала, що вона намагалась звернутися страховика з приводу відшкодування їй завданих збитків, однак останній припинив свою діяльність, через що вона була змушена звернутися до суду із даним позовом до страхувальника ОСОБА_2 . Проте такі доводи суд знаходить безпідставними, і не приймає до уваги через те, що доказів такого звернення позивачка суду не надала, а із витягу з ЄДРПОУ вбачається, що ПрАТ "Європейський страховий союз" не припинив свою діяльність як юридична особа, та не змінював свого місцезнаходження. Вказане підтверджується наявним у справі витягом з ЄДРПОУ.

Судовим розглядом також встановлено, що з 03.10.2017 р. ПрАТ "Європейський страховий союз" був позбавлений членства в МТСБУ через заборгованість зі сплати внесків до фонду останнього, проте ця обставина жодним чином не впливає на його зобов`язання за укладеними договорами страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним і недоведеним, а тому у його задоволенні слід відмовити повністю.

Заходи забезпечення позову у даній справі не застосовувались.

Відповідно до ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки, суд відмовляє в задоволенні позову, судові витрати у справі залишаються на рахунку позивачки.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Повний текст рішення суду був складений 28.06.2019 р.

Суддя Л.І. Селіщева