Справа №203/4038/17
Провадження №2/0203/688/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2019 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Дзьомі Ю.О.,

з участю:

-представника позивача Кізими О.В .;

-відповідачки ОСОБА_2 ;

-представника відповідачки ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в:

1. 30 жовтня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.07.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачка отримала грошові кошти, зобов`язавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором. Відповідачка не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, що стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з неї заборгованості в сумі 103 847,05 грн. з урахуванням процентів за користування коштами, неустойки та комісії (а.с.а.с. 3 - 6, 44, 46, 51, 52).

2. 15 лютого 2018 року судом у справі було ухвалено заочне рішення про часткове задоволення позову, яким суд стягнув з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 02.07.2007 року в сумі 98 425,76 грн. (основна заборгованість - 6 308,28 грн.; проценти - 89 017,48 грн.; пеня та комісія - 3 100,00 грн.), компенсацію судових витрат у сумі 1 600,00 грн., разом - 100 025,76 грн. У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено (а.с.а.с. 70, 71).

3. 13 березня 2019 року суд за заявою відповідачки постановив ухвалу про скасування заочного рішення від 15.02.2018 року, призначення справи до нового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 114).

4. 08 травня 2019 року відповідачка подала до суду відзив на позов, у якому, серед іншого, зазначила, що насправді уклала з позивачем кредитний договір, але не була ознайомлена з умовами та правилами надання банківських послуг, які позивач вважає невід`ємною частиною кредитного договору. Крім того, останній платіж нею було здійснено 2012 року, після чого позивач увесь час самостійно без її згоди здійснював списання коштів з її картки, отже трирічний строк позовної давності закінчився, що є підставою для відмови у позові. Разом з цим відповідачка просила відшкодувати їй судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу. Також відповідачка через часткове виконання заочного рішення від 15.02.2018 року просила здійснити його поворот і повернути їй стягнуті кошти (а.с.а.с. 158 - 161).

5. 20 травня 2019 року позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що заява позичальника містить посилання на умови та правила надання банківських послуг, отже відповідачка була з ними ознайомлена. Що стосується договірного списання коштів з рахунку відповідачки, то таке списання було передбачене укладеним між сторонами кредитним договором. Крім того, кредитна картка, яка була видана відповідачці при укладенні договору, згодом була перевипущена, отже строк позовної давності не закінчився.

6. Представник позивача у судовому засіданні заявлений позов підтримав, надавши пояснення, аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив.

7. Відповідачка, її представник у суді заперечували проти позову, надавши пояснення, аналогічні доводам, викладеним у відзиві на позов.

8. Заслухавши пояснення представників сторін, відповідачки, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

9. Судом встановлено, що 02.07.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачці кредит у сумі 6 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом (36,0% на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.а.с. 16, 17).

10. Відповідачка неналежно виконувала свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та процентів за ними, і у неї перед позивачем станом на 30.09.2017 року утворилася заборгованість у сумі 95 325,76 грн. відповідно до доданого позивачем розрахунку (а.с.а.с. 7 - 15), а саме:

-основна заборгованість - 6 308,28 грн.;

-проценти - 89 017,48 грн.

11. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори й інші правочини.

12. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

13. За кредитним договором позивач передав відповідачці певні грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, а також пояснення відповідачки, отже вказаний правочин, у розумінні статті 1054 ЦК, було укладено.

14. У відповідності зі статтею 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

15. Ураховуючи той факт, що відповідачка неналежно виконувала свої обов`язки з повернення кредиту та процентів за ним, таке невиконання (неналежне виконання) було порушенням її зобов`язань у розумінні приведеної норми.

16. За правилами, встановленими статтями 256, 257, частиною 1 статті 260 ЦК, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

17. Частинами 1, 3 статті 254 ЦК передбачено, що строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

18. За змістом частини 1 статті 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

19. Відповідно до частин 3, 4 статті 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

20. Судом встановлено, що за кредитним договором від 02.07.2017 року позовна давність закінчилася, оскільки почалася 06.09.2012 року (наступного дня після самостійного здійснення останнього - 05.09.2012 року) і закінчилася відповідно 05.09.2015 року. Останній платіж було здійснено 05.09.2012 року в сумі 2 230,00 грн. і був спрямований позивачем на погашення основної заборгованості та процентів у сумі 191,83 грн. (а.с. 12).

21. Після цього позовна давність у розумінні статті 164 ЦК не переривалася. Інші активні дії, що мали б ознаки визнання відповідачкою заборгованості, останньою не вчинялися. При цьому самостійне (договірне) списання позивачем з рахунку відповідачки коштів, починаючи 2013 роком, не є ознакою переривання позовної давності, оскільки здійснювалося без узгодження з останньою.

22. Суд погоджується з доводами відповідачки та її представника щодо договірного списання позивачем коштів з рахунку відповідачки, починаючи 2013 роком, та відхиляє відповідні доводи представника позивача, оскільки, одержавши відзив на позов з такими доводами, позивач протягом усього часу повторного розгляду справи не надав суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу, що спростував би їх. Таким доказом могла би слугувати докладна виписка з особового рахунку відповідачки із зазначенням усіх надходжень та розшифровкою їх природи (договірне списання або самостійно здійснений позичальником платіж). Правом на надання цього доказу позивач не скористався.

23. Таким чином, оскільки відповідачка звернулася до суду із заявою про застосування позовної давності, а позивач подав позов з порушенням вказаного строку (30.10.2017 року) і не просив його поновити, суд, керуючись приписами частини 4 статті 267 ЦК, вважає за необхідне у позові про стягнення заборгованості в сумі 95 325,76 грн. відмовити.

24. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу (фіксована частина) у сумі 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) у сумі 4 921,29 грн., суд насамперед виходить з такого.

25. Згідно з частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

26. У відповідності з частинами 2, 3 статті 12 ЦПК учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

27. За правилами, встановленими частинами 1, 3 статті 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

28. Статтею 76 ЦПК визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

29. За змістом частин 1, 5 статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

30. Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

31. Аналіз доказів, наданих позивачем, у контексті приведених вище норм, свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.

32. Так, позивач стверджує, що невід`ємною частиною укладеного між сторонами кредитного договору є Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку.

33. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

34. У відповідності зі статтею 1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

35. За правилами, встановленими частинами 1, 2 статті 207 ЦК, яка регулює правила додержання письмової форми правочинів, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

36. Таким чином, кредитний договір має бути укладений у письмовій формі у вигляді одного документа (що містить усі істотні умови), підписаного обома сторонами, або у вигляді декількох документів, якими сторони обмінялися (листи, телеграми, телетайпне чи електронне повідомлення тощо). При цьому документи, якими сторони обмінюються, також мають містити підписи відправників.

37. Між тим, аналіз документів, які, на думку позивача, є кредитним договором, свідчить про те, що такі підписи містяться лише в анкеті позичальника від 02.07.2007 року, яка не містить умов щодо штрафів.

38. На думку позивача, такі істотні умови сторони узгодили в Умовах та Правилах надання банківських послуг у ПриватБанку.

39. Така позиція є безпідставною, оскільки позивач не довів належними, допустимими, достовірними й достатніми доказами, що відповідачка при складанні анкети позичальника ознайомилася саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку.

40. Так, у справі, що розглядається, позивачем за допомогою жодного доказу не підтверджено, що відповідачка, підписуючи анкету позичальника, розуміла саме ті Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, що додано позивачем до позову.

41. З огляду на викладене факт ознайомлення відповідачки з Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку не можна визнати доведеним, а самі Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, у зв`язку з чим суд не знаходить підстав для задоволення позову в частин стягнення штрафів загальною сумою 5 421,29 грн.

42. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 11.03.2015 року №43098344 (справа №6-16цс15), яка відповідно до статті 263 ЦПК підлягає урахуванню судом.

43. Крім того, таку ж позицію зайняв і новостворений Верховний Суд, який у постанові від 21.02.2018 року, ухваленій у цивільній справі №203/5497/13-ц (провадження №61-1391св18), постанові від 05.03.2018 року, ухваленій у цивільній справі №192/156/17 (провадження №61-2109св18), дійшов аналогічного висновку з тих самих правовідносин.

44. Що стосується стягнення з відповідачки пені та комісії в сумі 3 100,00 грн., то суд при цьому виходить з такого.

45. За змістом позовної заяви вказана сума визначена позивачем як заборгованість за пенею та комісією. При цьому яка частина цієї суми є пенею, а яка - комісією, позивачем у позовній заяві не вказано.

46. Крім того, згідно з розрахунком заборгованості, доданим до позову, вказана сума у цілому є заборгованістю за комісією.

47. Таким чином, аналіз доказів, наданих позивачем, у контексті приведених вище норм (статті 4, 12, 13, 76, 77, 81 ЦПК), свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог про стягнення вказаних коштів, оскільки позивачем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами механізм утворення такої заборгованості.

48. Ураховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого у справі позову.

49. У порядку статті 141 ЦПК суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідачки компенсацію понесених нею судових витрат у сумі 7 203,75 грн. (судовий збір за подання заяви про перегляд заочного рішення - 384,20 грн., витрати на правничу допомогу - 6819,55 грн.) (а.с.а.с. 99, 165).

50. Розв`язуючи питання щодо відшкодування відповідачці витрат на правничу допомогу, суд виходить з такого.

51. Частиною 1 статті 133 ЦПК визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

52. За змістом пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

53. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплат у гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

54. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

55. Суд вважає обґрунтованою заяву відповідачки про відшкодування їй вказаних витрат, оскільки їх понесення та порядок їх формування підтверджується наданими нею належними доказами, а саме: ордером від 21.01.2019 року серії ДП №2528/002 адвоката Бочкаря Р.В., свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДП №3665, посвідченням адвоката України, витягом з Єдиного реєстру адвокатів України, договором про надання правової допомоги від 21.01.2018 №04/19, квитанцією від 04.05.2019 року №19, рахунком-фактурою від 03.05.2019 року №1, актом про приймання виконання робіт (наданих послуг) від 03.05.2019 року №1 (а.с.а.с. 83 - 87, 157, 162, 165).

56. Ураховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

57. Суд також вважає за необхідне задовольнити заяву відповідачки про поворот виконання заочного рішення від 15.02.2018 року з огляду на таке.

58. Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 444 ЦПК суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він відмовляє в позові повністю. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він відмовляє в позові повністю. Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.

59. З матеріалів справи вбачається, що заочне рішення від 15.02.2018 року було частково виконано відповідачкою у рамках виконавчого провадження №556453878, про що свідчить лист Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 18.04.2019 року №6734/18 (а.с. 164).

60. Згідно з цим листом з відповідачки у рамках виконавчого провадження на користь позивача було стягнуто 9 024,25 грн., а на користь держави - виконавчий збір у сумі 902,42 грн.

61. За таких обставин суд доходить висновку про обґрунтованість поданої заяви про поворот виконання рішення і вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідачки стягнуту з неї суму - 9 024,25 грн., а з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку - 902,42 грн.

62. Керуючись статтями 5, 7, 10 - 13, 19, 23, 76 - 81, 89, 133, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263 - 265, 274, 275, 279, 444 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» (ідентифікаційний код - 14360570; 01001, Україна, місто Київ, вулиця Грушевського, 1Д) у позові до ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 компенсацію судових витрат у сумі 7 203,75 грн.

У порядку повороту виконання заочного рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 15 лютого 2018 року, ухваленого у цивільній справі №203/4038/17, стягнути з акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 9 024,25 грн.

У порядку повороту виконання заочного рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 15 лютого 2018 року, ухваленого у цивільній справі №203/4038/17, стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 902,42 грн.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 24 червня 2019 року.

Суддя М.О. Католікян