Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 522/26202/15-ц

провадження № 61-6096св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2017 року в складі судді Свяченої Ю. Б. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня 2017 року в складі колегії суддів: Журавльова О. Г., Комлевої О. С., Кравця Ю. І.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики.

Позовна заява мотивована тим, що 09 грудня 2008 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого він передав відповідачу грошову суму в розмірі 100 000,00 доларів США, строком повернення до 09 лютого 2009 року, зі сплатою 1,6 % на місяць. Відповідач виконав свої зобов`язання частково, зокрема у розмірі 69 454,00 доларів США. Іншу частину боргу не повернув.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на його користь борг у розмірі 30 546,00 доларів США, що еквівалентно 726 078,42 грн,

3 % річних за прострочення виконання зобов`язань - 130 694,04 грн, а також майнову шкоду (реальні збитки) - 653 723,31 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня 2017 року, позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 14 березня 2014 року в розмірі 30 546,00 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 18 листопада 2015 року становило 726 078,42 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що між сторонами існують договірні відносини з повернення позики у розмірі 30 546,00 доларів США, зобов`язання за якими відповідачем не виконано, що призвело до порушень прав позивача, які підлягають захисту.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2017 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення судів попередніх інстанцій та відмовити у задоволенні позову.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що між сторонами існували боргові зобов`язання, від виконання яких відмовлявся відповідач, оскільки надана позивачем розписка не може свідчити про укладення між сторонами договору позики, в ній відсутня інформація щодо кредитора. Також відсутні належні та допустимі докази того, що сума боргу складає саме 30 546,00 доларів США, а не сума зазначена у розписці. Крім того, заявник посилався на те, що даний позов подано з пропуском строку позовної давності, встановленого статтею 257 ЦК України. Заявник вважав, що судами попередніх інстанцій неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2018 року дану справу призначено до судового розгляду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У березні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій є законними і обґрунтованими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що 09 грудня 2008 року ОСОБА_1 надав у борг ОСОБА_2 кошти у розмірі 100 000,00 доларів США, терміном до

09 лютого 2009 року, зі сплатою процентів за користування коштів у розмірі 1,6 % на місяць. На підтвердження цього складено розписку, яка була написана ОСОБА_2 на бланку ПАТ «Місто Банк», працівником якого на той час він був.

Своє зобов`язання ОСОБА_2 виконав частково, зокрема кошти у розмірі 69 454,00 доларів США повернув, а іншу частину боргу в розмірі 30 546,00 доларів США не повернув.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Статтею 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Такий же висновок зроблений Верховним Судом України у постанові

від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня

2017 року в справі № 6-2789цс16.

Тлумачення частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суди встановили, що 09 грудня 2008 року відповідач ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 100 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 1,6 % на місяць, які зобов`язався повернути у повному обсязі до 09 лютого 2009 року, про що власноручно написав розписку, проте кошти у розмірі 30 546,00 доларів США не повернув.

Під час розгляду цієї справи судами попередніх інстанцій ОСОБА_2 не заперечував написання указаного тексту на службовому папері ПАТ «Місто Банк».

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у матеріалах справи докази і надавши їм належну оцінку, встановивши, що розписка від 09 грудня 2008 року підтверджує не лише укладення договору позики, а й отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів із зобов`язанням повернути їх, порушення відповідачем умов договору позики і не повернення частини отриманої грошової суми, дійшов правильного висновку про те, що сума боргу в розмірі

30 546,00 доларів США (що еквівалентно 726 078,00 грн) підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

Доводи касаційної скарги про те, що даний позов подано з пропуском строку, встановленого статтею 257 ЦК України, та суди попередніх інстанцій не застосували його до спірних правовідносин є безпідставними, оскільки під час розгляду цієї справи судами попередніх інстанцій ні відповідачем, ні його представником не заявлялось клопотань щодо застосування такого строку, який у відповідності до частини третьої статті 267 ЦК України застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

В. П. Курило