Постанова

Іменем України

27 червня 2019 року

м. Київ

справа № 243/1767/17

провадження № 61-13129св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Фонд державного майна України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2017 року у складі судді Кузнецова Р. В., ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 25 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Соломахи Л. І., Груіцької Л. О., Осипчук О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Фонду державного майна України про стягнення індексації заробітної плати.

Позовна заява мотивована тим, що вона працювала у відкритому акціонерному товаристві «Содовий завод» (далі - ВАТ «Содовий завод») на різних робочих посадах у період з 02 листопада 1977 року до 01 січня 1999 року.

При звільненні ВАТ «Содовий завод» розрахунок з нею не здійснив, у зв`язку з чим рішенням Слов`янського міського суду Донецької області від 07 червня 1999 року з ВАТ «Содовий завод» на її користь була стягнута заборгованість по заробітній платі в сумі 1 160,55 грн.

У зв`язку із невиконанням рішення Слов`янського міського суду Донецької області від 07 червня 1999 року про стягнення заборгованості по заробітній платі, рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2017 року з ВАТ «Содовий завод» на її користь стягнута індексація заборгованості по заробітній платі в сумі 7 915,30 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 42 252,93 грн.

Виконавчий лист, виданий на підставі рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2017 року про стягнення з ВАТ «Содовий завод» індексації заборгованості по заробітній платі в сумі 7 915,30 грн та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 42 252,93 грн, був пред`явлений для виконання до ліквідаційної комісії.

Листом від 22 лютого 2017 року ліквідатор ВАТ «Содовий завод» повідомив про неможливість виконання рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2017 року, оскільки заборгованість ОСОБА_1 по заробітній платі станом на 01 лютого 2017 року складає 4 026 грн.

Посилаючись на те, що частка державної власності у ВАТ «Содовий завод» складає 100 %, позивач відповідно до положень статей 619 та 625 ЦК України вважає, що Фонд державного майна України несе субсидіарну відповідальність за невиконання боржником ВАТ «Содовий завод» зобов`язання за цим судовим рішенням, тому просила стягнути з Фонду державного майна України на її користь індексацію заробітної плати у сумі 7 915,30 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Фонд державного майна України на підставі статті 619 ЦК України не несе субсидіарну відповідальність за боргами ВАТ «Содовий завод». Правовідносини, які виникли між ВАТ «Содовий завод» та Фондом державного майна України, є правовідносинами засновника та створеного ним товариства, за якими засновник не відповідає за боргами товариства, а товариство не відповідає за боргами засновника.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 25 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції, оцінивши надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом з урахуванням обставин, якими обґрунтовані вимоги та заперечення, правильно застосував правові норми і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості із індексації заробітної плати з Фонду державного майна України, оскільки відповідач не є органом управління та законом не передбачена додаткова (субсидіарна) відповідальність Фонду Державного майна України поряд з відповідальністю ВАТ «Содовий завод» щодо виплати індексації заробітної плати.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У червні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасуватирішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з порушенням норм чинного законодавства. Суди попередніх інстанцій не врахували положення статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», згідно з якою держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державне підприємство. Фонд державного майна України є належним відповідачем у справі, який несе субсидіарну відповідальність згідно статті 619 ЦК України та статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 червня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

06 червня 2019 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду у складі колегії суддів Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Курило В. П.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 знаходилась у трудових правовідносинах з ВАТ «Содовий завод» з 02 листопада 1977 року до 01 січня 1999 року.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2017 року з ВАТ «Содовий завод» на користь ОСОБА_1 стягнуто індексацію заборгованості по заробітній платі за період з 01 липня 1999 року до 01 грудня 2016 року у розмірі 7 915,30 грн, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 червня 1999 року до 25 січня 2017 року включно у сумі 42 252,93 грн, а всього у сумі 50 168,23 грн. Рішення набрало законної сили 07 лютого 2017 року.

Листом № 01-23/125 від 22 лютого 2017 року ліквідатор ВАТ «Содовий завод» повідомив ОСОБА_1 про те, що вказане рішення суду від 25 січня 2017 року виконати не є можливим, оскільки заборгованість ВАТ «Содовий завод» з заробітної плати станом на 01 лютого 2017 року складає 4 026 грн. З 04 вересня 2003 року стосовно ВАТ «Содовий завод» відкрита ліквідаційна процедура, у зв`язку з чим визнаються рішення судів та можуть бути прийняті до виконання лише в частині дійсної заборгованості по заробітній платі, яка обліковується за даними бухгалтерського обліку, в решті частини - не визнаються. Заходи щодо погашення заборгованості ВАТ «Содовий завод» зможе прийняти після проведення аукціону з продажу майна, який в теперішній час готується.

Згідно з листом Регіонального відділення Фонду Державного майна України в Донецькій області від 24 серпня 2013 року станом на 01 січня 2013 року у Реєстрі державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100 % статутного капіталу ВАТ «Содовий завод».

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 176 ЦК України держава не відповідає за зобов`язаннями створених нею юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державні підприємства, установи, організації.

Згідно з частинами другою та третьою статті 167 ЦК України держава може створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом. Держава може створювати юридичні особи приватного права (підприємницькі товариства тощо), брати участь у їх діяльності на загальних підставах, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 81 ЦК України юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Порядок утворення і правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюється Конституцією України та законом.

Судами встановлено, що засновником ВАТ «Содовий завод» є держава в особі Фонду державного майна України.

Вказане товариство не є юридичною особою публічного права (державним підприємством), тому положення Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» щодо гарантування державою виконання рішення суду про стягнення грошових коштів з боржника - державного підприємства - на спірні правовідносини не поширюються.

У зв`язку з наведеним судами першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано не застосовано до спірних правовідносин статтю 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Крім того, стаття 4 вказаного Закону передбачає, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених ним, а не шляхом звернення з новим позовом до Державної казначейської служби України про стягнення коштів.

Відповідно до статті 152 ЦК України акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобов`язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов`язаних з діяльністю товариства, у межах вартості акцій, що їм належать (крім випадків, установлених законом).

Згідно з частиною першою та другою статті 619 ЦК України договором або законом може бути передбачена поряд з відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи. До пред`явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред`явити вимогу до основного боржника. Якщо основний боржник відмовиться задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього у розумний строк відповіді на пред`явлену вимогу, кредитор може пред`явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність.

Установлено, що ВАТ «Содовий завод» є акціонерним товариством, яке самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, між сторонами у справі не існувало будь-яких зобов`язань, тому суд, відмовляючи у позові, правильно виходив із відсутності підстав для покладення субсидіарної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 619 ЦК України, на Фонд державного майна України через невиконання ВАТ «Содовий завод» судового рішення, ухваленого під час процедури банкрутства останнього.

Тлумачення статті 619 ЦК України свідчить, що субсидіарна відповідальність має місце тільки у випадку, коли вона встановлена договором або законом. Якщо субсидіарна відповідальність передбачена договором, то додатковий боржник добровільно зобов`язується перед кредитором нести відповідальність у разі порушення зобов`язання основним боржником. Законом субсидіарна відповідальність покладається на особу незалежно від її волі.

Встановивши, що відсутні підстави для покладення субсидіарної відповідальності на Фонд державного майна України у дійсній справі, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Верховний Суд встановив, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2017 року, ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 25 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

В. П. Курило