ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року

м.Суми

Справа №592/18131/18

Номер провадження 22-ц/816/3579/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенко В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Хвостик С. Г.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання»,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 березня 2019 року в складі судді Корольової Г.Ю., ухвалене у м. Суми Сумської області,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (далі - ПАТ «Сумське МНВО»), який мотивувала тим, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем, 06 серпня 2018 року була звільнена з роботи за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником умов колективного договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. При звільненні з нею не був проведений остаточний розрахунок.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 жовтня 2018 року з товариства на користь позивача стягнуто 22815 грн заборгованості по заробітній платі за період з грудня 2017 року по червень 2018 року.

У зв`язку з тим, що при звільненні ОСОБА_1 не була виплачена заробітна плата у повному розмірі вона змушена була звернутися до суду з даним позовом і просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість із заробітної плати в розмірі 14600 грн та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Посилаючись на викладене, позивач просила стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 14600 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволений.

Стягнуто з ПАТ «Сумське МНВО» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 14600 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 31560 грн 50 коп. з послідуючим утриманням всіх податків і обов`язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «Сумське МНВО» на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп.

В апеляційній скарзі на рішення ПАТ «Сумське МНВО», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду змінити, зменшивши розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, який підлягає стягненню на користь позивача з 31560 грн 50 коп. до 18954 грн 16 коп.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що при ухваленні рішення суд невірно визначив розмір середньоденної заробітної плати та розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відзиву на апеляційну скаргу позивач не подав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське МНВО» (а.с. 7-8).

06 серпня 2018 року ОСОБА_1 звільнена з товариства за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником умов колективного договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с. 8).

З розрахункового листа вбачається, що заборгованість ПАТ «Сумське МНВО» перед позивачем по виплаті заробітної плати станом на серпень 2018 року становила 37415 грн 10 коп. (а.с. 9).

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 жовтня 2018 року з товариства на користь позивача стягнуто 22815 грн заборгованості по заробітній платі за період з грудня 2017 року по червень 2018 року (а.с. 49).

Згідно зі ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За змістом ст.ст. 94, 97 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, у відповідності до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.

Частиною 1 статті 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ч.2 ст. 233 КЗпП України).

Відповідно до вимог ст.ст. 116, 117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 з відповідними змінами (далі Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

П. 2 Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Такий порядок обчислення середнього заробітку застосовується незалежно від форми власності підприємства.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 56 КЗпП України, нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Підприємства і організації при укладенні колективного договору можуть встановлювати меншу норму тривалості робочого часу, ніж передбачено в частині першій цієї статті.

За угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Оплата праці в цих випадках провадиться пропорційно відпрацьованому часу або залежно від виробітку.

Судом при ухваленні оскаржуваного рішення було враховано те, що на підприємстві діє неповний триденний робочий тиждень та вірно визначено загальну кількість робочих днів за які підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме - за період з 07 серпня 2018 року по 22 березня 2019 року середній заробіток підлягає стягненню за 94 робочих дні, включно з днем ухвалення рішення. При цьому судом вірно визначено період затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення про стягнення середнього заробітку включно, що відповідає п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Доказів погашення заборгованості із заробітної плати позивачу до ухвалення рішення суду, відповідачем не надано.

Місцевим судом також перевірено розрахунок середньоденної заробітної плати, наданий позивачем, який здійснений відповідно до вимог Порядку та на підставі даних про нараховану заробітну плату позивача. Доказів на спростування вказаного розрахунку товариство до суду не надало.

Що стосується поданого до апеляційного суду нового доказу - довідки товариства від 12 квітня 2019 року № 16-07/532 про розмір заробітної плати ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України, в апеляційній скарзі мають бути зазначені нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи наведені норми процесуального права, поданий до апеляційного суду новий доказ, а саме довідка про заробітну плату колишнього працівника ПАТ «Сумське НВО» ОСОБА_1 , на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України, не приймається до уваги під час апеляційного перегляду справи, оскільки надана апеляційному суду без додержання порядку та строків подання.

За таких обставин, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Враховуючи малозначність справи (п. 1 ч. 6 ст. 19, ч. 4 ст. 274 ЦПК України), постанова апеляційного суду не підлягає касаційному оскарженню відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: В.І. Криворотенко

Судді: О.І. Собина

С.Г. Хвостик