Провадження № 2/537/189/2019
Справа № 537/5154/18
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.06.2019 Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого - судді Фадєєвої С.О.,

за участі секретаря Герасименко Л.М.,

позивача ОСОБА_1 та її представника і представника позивача ОСОБА_6 ОСОБА_2 ,

відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , представника відповідача ОСОБА_3 . ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_6 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою,

в с т а н о в и в :

13.11.2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою.

Ухвалою від 12.12.2018 відкрито провадження в справі.

04.01.2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визначеня порядку користування житлом.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 та ОСОБА_6 вказували на те, що ОСОБА_1 , її колишній чоловік ОСОБА_3 та їх донька ОСОБА_4 є співвласниками двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , що підтверджено свідоцтвом про право власності на житло, виданим 29.10.1996 року. Також ОСОБА_6 має зареєстроване постійне місце проживання в спірній квартирі, як донька співвласника ОСОБА_4 та онука співвласників ОСОБА_1 , ОСОБА_3 . З цих підстав ОСОБА_6 також має законне право користування спірним житловим приміщенням, і її право повинно бути враховано при визначенні порядку користування житловим приміщенням. Вказують, що фактично в квартирі склався такий порядок користування: ОСОБА_1 та ОСОБА_6 користуються окремою житловою кімнатою площею 13,6 кв.м., де зробили ремонт, встановили замки, а ОСОБА_3 користується житловою кімнатою площею 16,7 кв.м. та балконом 0,8 кв.м. Такі нежитлові приміщення як кухня, коридор, санвузол та ванна кімната знаходяться в спільному користуванні. ОСОБА_4 в спірній квартирі не проживає. Оскільки співвласники квартири та особа, яка має право користування житловою площею, не змогли дійти згоди до визначення порядку користування квартирою, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 просили суд встановити наступний порядок користування належною їм квартирою АДРЕСА_1 : кімнату житловою площею 16,7 кв.м. та балкон площею 0,8 кв.м. виділити в спільне користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; кімнату житловою площею 13,6 кв.м. виділити в користування ОСОБА_1 та ОСОБА_6 ; коридор площею 4,7 кв.м, вбиральню площею 1,0 кв.м., ванну кімнату площею 2,0 кв.м., кухню площею 5,0 кв.м залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6

Ухвалою від 04.01.2019 об`єднано в одне провадження позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування квартирою з зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення порядку користування житлом.

Ухвалою від 12.06.2019 позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування квартирою за клопотанням позивача залишено без розгляду.

Відзиву на позов ОСОБА_3 не подано.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник, який є також представником позивача ОСОБА_6 , ОСОБА_2 позов підтримали з підстав, зазначених у ньому. Вказали, що між позивачами та відповідачами виникають постійні конфлікти, а тому просили встановити порядок користування житлом, який фактично між ними встановився.

Позивач ОСОБА_6 до судового засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась про час та місце судового розгляду, надала суду заяву, де просила справу слухати без її участі.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_6 не визнали. ОСОБА_1 проти проживання з ОСОБА_4 , яка є його дочкою, не заперечував, але вказав, що не згоден з тим, що його кімната буде прохідною. Представник відповідача також вказав, що користування житлом встановлюється між його власниками, а не членами їх сім`ї. В подальшому в судове засідання не з`являлись, надали суду заяви про розгляд справи без їхньої участі.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_6 визнала, згодна на встановлення порядку користування житлом, запропонований позивачами. Суду додатково пояснила, що не проживає у належному їй житлі багато років, проживає окремо від батьків за іншою адресою.

Вислухавши сторони ,вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до насупних висновків.

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » змінено у шлюбі, що підтверджено свідоцтвом про одруження НОМЕР_1 та свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_2 ). Належність квартири вказаним особам на праві власності підтверджено свідоцтвом про право власності на житло, виданим згідно з розпорядженням Управління ЖКГ виконкому міської Ради народних депутатів від 29.10.1996 року №10457/1, зареєстроване в Кременчуцькому МБТІ у реєстровій книзі №М-1 реєстровим №81.

Згідно з технічним паспортом, виданим Кременчуцьким міжміським бюро технічної інвентаризації, квартира АДРЕСА_1 має загальну площу 43, 80 кв.м., житлову площу - 30,3 кв.м. та складається з прохідної кімнати житловою площею 16,7 кв.м. з балконом площею 0,8 кв.м., окремої кімнати житловою площею 13,6 кв.м., коридору площею 4,7 кв.м, вбиральні площею 1,0 кв.м., ванної кімнати площею 2,0 кв.м., кухні площею 5,0 кв.м.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвали 03.10.2003 року, про що зроблено актовий запис за №266. Цей факт підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим 03.10.2003 року відділом РАГС Крюківського районного управління юстиції м. Кременчука Полтавської області.

ОСОБА_4 мала дошлюбне прізвище ОСОБА_9 , що підтверджено копією свідоцтва про одруження НОМЕР_1 та є донькою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а ОСОБА_6 є донькою ОСОБА_4 , а відповідно і онукою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується письмовими доказами та визнається сторонами.

Згідно даних про реєстрацію місця проживання, наданих в довідці ТОВ "Місто для людей" від 27.12.2018 року, в квартирі АДРЕСА_1 мають зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. В той же час згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. (ст..368 ЦК України).

Згідно ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Як роз`яснено у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 20 від 22.12.95 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже у спільній сумісній власності співвласники користуються майном спільно. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а право спільної сумісної власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Такі висновки суду відповідають правовій позиції, висловленій Верховним судом України в постанові № 6-1500цс15 від 17.02.2016 року.

Суд зазначає, що встановлення судом порядку користування спільним майном можливе лише між свівласниками цього майна.

Позивач та її представник не бажали клопотати про проведення судової експертизи для визначення порядку користування спільним майном, хоча таке право було їм роз`яснено в судовому засіданні. Наданий відповідачем у судовому засіданні висновок експерта № 3/1-19 не може бути прийнятий судом до уваги як належний, оскільки вказаний у ньому спосіб визначення порядку користування квартирою є по суті поділом квартири у натурі, оскільки передбачає проведення певних будівельних робіт, а такі вимоги позивачем не ставляться.

З огляду на наведені положення законодавства, враховуючи фактичні відносини, які склалися між співвласниками щодо користування спільним майном, суд вважає за необхідне встановити між співвласниками квартири АДРЕСА_1 наступний порядок користування, а саме: кімнату житловою площею 16,7 кв.м. та балкон площею 0,8 кв. м. виділити в спільне користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; кімнату житловою площею 13,6 кв.м. виділити в користування ОСОБА_1 ; коридор площею 4,7 кв.м, вбиральню площею 1,0 кв.м., ванну кімнату площею 2,0 кв.м., кухню площею 5,0 кв.м залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , оскільки виділення їх комусь із співвласників зробить неможливим користування цим житлом.

При цьому суд бере до уваги, що виділення у відособлене користування кожному із співвласників частини квартири, яка б відповідала їх ідеальним часткам, є неможливим, проте за запропонованим позивачем варіантом відхилення не є значним (5,25 кв.м.), а тому суд відходить від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Судом враховується, що відповідач ОСОБА_3 погоджується на спільне проживання з ОСОБА_4 , хоча вони є різної статі, ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_3 та фактично у квартирі не проживає, а також погоджується на запропонований позивачем порядок користування житлом, визнання нею позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Встановлений порядок користування фактично склався між сторонами, оскільки ОСОБА_3 фактично на даний час користується кімнатою житловою площею 16,7 кв.м. та балконом, а ОСОБА_1 - житловою кімнатою площею 13,6 кв.м, а тому рішення суду не призведе до погіршення їх умов проживання. Судом також враховується норма житлової площі, для надання одній особі, та взаємовідносини сторін, а саме наявність частих конфліктних ситуацій між позивачем ОСОБА_1 та відповідачами. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Що стосується виділення житла в користування ОСОБА_6 , суд виходить з наступного.

В ст. 405 ЦК України встановлено право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом. Так, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Учасниками сімейних відносин, які регулює Сімейний кодекс України, є подружжя, батьки та діти, баба з дідом та онуки. (ст.. 2 СК України).

Відповідно до ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 є повнолітньою, проживала раніше в квартирі разом з бабусею ОСОБА_1 , на даний час не проживає, але зареєстрована як проживаюча. Жодним з учасників процесу, які є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , не оскаржувалась законність підстав реєстрації ОСОБА_6 в зазначеній квартирі, а відповідно суд вважає, що ОСОБА_6 має право користування цією квартирою як член сім`ї співвласника. Житлове приміщення, яке вона має право займати, в силу ст.. 405 ЦК визначається його власником.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 19, 141, 258, 263, 264, 265 ЦПК України,

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою - задовольнити частково.

Встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме: кімнату житловою площею 16,7 кв.м. та балкон площею 0,8 кв.м. виділити в спільне користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; кімнату житловою площею 13,6 кв.м. виділити в користування ОСОБА_3 ; коридор площею 4,7 кв.м, вбиральню площею 1,0 кв.м., ванну кімнату площею 2,0 кв.м., кухню площею 5,0 кв.м залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

В задоволенні інших вимог - відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Полтавського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України ( в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області Фадєєва С.О.

Повний текст рішення виготовлено та проголошено 24 червня 2019 року о 11 год. 00 хв.