ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/881/17 Номер провадження 22-ц/814/2659/19Головуючий у 1-й інстанції Косик С. М. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк"

на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 08 серпня 2019 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" про визнання правочину недійсним.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 26.07.2007 року між ним та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 22,80% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення умов договору відповідач належним чином його не виконує, а тому станом на 30.06.2017 року має заборгованість.

У зв`язку з наведеним Банк прохав стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 26.07.2007 року у розмірі 56867,42 грн., яка складається з: 5762,09 грн. заборгованість за кредитом; 44721.17 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 3200,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 2684,16 грн. штраф (процентна складова); вирішити питання судових витрат (т.1, а.с.1-2).

В подальшому, в листопаді 2017 року представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав до місцевого суду зустрічну позовну заяву про визнання недійсним правочину, укладеного 26.07.2007 року, яка була мотивована тим, що Умови та Правила надання банківських послуг не підписані позичальником, а підписані лише банком, не вказана дата їх прийняття чи затвердження, відсутня інформація з якого по який час діяли положення Умов у тому варіанті, який наданий до суду, а також те, що саме ці умови стосуються укладеного між сторонами кредитного договору від 26.07.2007 року.

Окрім цього, у заяві позичальника відсутня інформація, що невід`ємною частиною заяви є Умови та Правила надання банківських послуг та не вказана кількість аркушів, на яких розміщені дані Умови. У зв`язку з викладеним, вважає, що Умови та Правила надання банківських послуг не можуть вважатися складовою частиною Договору, оскільки вони не підписані позичальником, а тому, оскільки єдиним документом який підписаний сторонами є Заява позичальника від 26.07.2007 року, яка не може вважатися укладеним Договором так як не відповідає формі, встановленій Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими Постановою Правління Національного банку України 10.05.2007 р. №168, то відповідний правочин є недійсним.

Зауважують, що ОСОБА_1 дізнався про своє порушене право у 2017 році, з моменту отримання позовної заяви про стягнення заборгованості. Крім вищевказаного, позичальник не ознайомлював відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що підтверджується відсутністю підпису ОСОБА_1 на Умовах.

З урахуванням наведеного прохали визнати недійсним правочин, укладений 26.07.2007 року у формі заяви позичальника між ОСОБА_1 та ЗАТ «Приватбанк» з Умовами та Правилами надання банківських послуг, вирішити питання судових витрат (т.1, а.с.56-57).

Ухвалою Карлівського районного суду Полтавської області від 21.11.2017 року прийнято до спільного розгляду із первісним позовом зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" про визнання правочину недійсним (т.1, а.с.63).

Розпорядженням Голови Карлівського районного суду Полтавської області від 06.08.2018 року «Щодо передачі справи на розгляд суду, найбільш територіально наближеного» дану справу №531/881/17 передано на розгляд до Машівського районного суду Полтавської області (т.1, а.с.143).

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 08 серпня 2019 рокупозов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк заборгованість за договором про надання банківських послуг без номера від 26.07.2007 року, у розмірі 5762,09 грн, та сплачений позивачем судовий збір у розмірі 160,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про визнання правочину недійсним, відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач за первісним позовом, який, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін, вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування доводів скарги зазначають, що строк виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед Банком до 31.12.2017 року, що відповідає строку дії останньої перевипущеної за укладеними між сторонами договором, картки. Відтак, висновок суду стосовно того, що строк дії карти до 07/11, вважають не вірним.

Також, зауважують, що у Заяві сторони чітко погодили розмір базової відсоткової ставки за користування кредитними коштами 22,88%. А тому, оскільки у договорі (заяві) сторони погодили строк дії договору та розмір процентної ставки, доказів належного виконання зобов`язань відповідачем не надано, то з ОСОБА_1 на користь банку підлягає до стягнення і заборгованість по відсотках.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 просить скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін, посилаючись на те, що на час підписання заяви Позичальника, яку апелянт вважає договором, діяли Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені Постановою Правління НБУ від 10.05.2007р. №168, якими передбачено цілий ряд обов`язкових вимог, що повинні бути дотримані Банком при укладенні кредитного договору, але які відсутні як в Заяві позичальника, так і в Умовах та Правилах надання банківських послуг.

Зазначає, що нарахування Банком відсотків за користування кредитом лише на підставі заяви позичальника від 26.07.2007р. у розмірі відсоткової ставки 22,8% не може вважатися правомірним.

Також, у заяві позичальника від 01.02.2012р., на яку позивач посилається як на доказ продовження строку дії картки та погодження з відповідачем умов кредитного договору, процентна ставка, розмір пені та комісії не зазначено, а строк дії картки, виданої 26.07.2007р., минув у липні 2011 року, про що свідчить довідка позивача, а тому і умови, передбачені в заяві від 26.07.2007р., з липня 2011 року не діють.

Вказує, що апелянтом не надано жодного доказу, який би підтверджував ознайомлення позичальника з Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», не надано підтвердження, що саме ці Витяги з Тарифів та Умов зрозумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приват Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів та неустойки (пені, штрафів).

Суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.07.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір без номера, за умовами якого банк надав позичальнику кредит, шляхом видачі кредитної картки з лімітом у розмірі 250,00 грн. з процентною ставкою 22,8% з розрахунку 360 днів у році, розмір комісії за кредитне обслуговування 1% від суми заборгованості, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості (т.1, а.с.8).

Відповідно до підписаної заяви, ОСОБА_1 погодився з тим, що дана заява з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також, вказано, що відповідач ознайомився і згоден з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, що були надані у письмовому вигляді.

З наданого Банком розрахунку вбачається, що, станом на 30.06.2017 року заборгованість відповідача за первісним позовом за даним кредитним договором перед банком становить 56867,42 грн., з яких: 5762,09 грн. заборгованість за кредитом; 44721,17 грн. заборгованість за відсотками; 3200,00 грн. нарахована пеня та комісія; 3184,16 грн. заборгованість по судовим штрафам (т.1, а. с.3-7).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що Умови та Правила надання банком банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи, не містять підпису позичальника, при цьому банк не надав суду належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, відтак, надані позивачем Умови, Правила та Тарифи, надані банком не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору з позичальником, не є типовою формою договору приєднання.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Відтак, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як убачається з Заяви позичальника на отримання кредиту від 26.07.2007 року, в ній установлена процентна ставка до даних договірних правовідносин на рівні 22,8% (т.1, а.с.8).

При цьому, як убачається з розрахунку заборгованості станом на 30.06.2017 року, наданого позивачем за первісним позовом, розмір процентної ставки за яким було визначено розмір заборгованості ОСОБА_1 змінювався та не був на рівні 22,8%, а становив у певний період 30%, 34,8%, 43,2% (т.1, а.с.3-7).

Відтак, Банк при здійсненні розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договірними процентами, не керувався умовами, визначеними в заяві від 26.07.2007 року, а на власний розсуд змінив їх розмір без обумовлення такого права у вказаній заяві.

Як убачається зі змісту апеляційної скарги, спірним залишається питання про наявність чи відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь банку суми прострочених відсотків.

Позивач (апелянт), обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 26.07.2007 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи Банку, які викладені на сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила, Умови та Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про отримання кредиту, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, щодо можливості в односторонньому порядку змінювати розмір процентної ставки за користування кредитними коштами

Окрім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що до даних правовідносин не можна застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПприватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (26.07.2007 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (серпень 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Відтак, місцевим судом було вірно відмовлено в задоволенні позову, зокрема, і в частині стягнення відсотків за відсутності підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, де визначено про можливість банку в односторонньому порядку змінювати розмір процентної ставки.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в -заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Доводи апеляційної скарги стосовно невірного, на їх думку, визначення місцевим судом строку дії карти, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки така обставина не впливає на правильність висновків суду про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 процентів за кредитним договором від 26.07.2007 року за наведених вище обставин.

Твердження апелянта стосовно того, що в заяві позивальника сторони чітко погодили розмір базової відсоткової ставки за користування кредитними коштами на рівні - 22,8%, також не може бути підставою для скасування рішення місцевого суду та підставою для задоволення вимог в цій частині, оскільки, як убачається з наданого банком станом на 30.06.2017 року розрахунку заборгованості, вказаний розмір процентної ставки застосовувався не за весь час прострочення, при цьому доказів надання банку можливості в односторонньому порядку змінювати розмір процентної ставки за даним договором, матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відтак, оскільки Банком оскаржується рішення місцевого суду лише в частині відмови в стягненні процентів, то і судом апеляційної інстанції переглядається в цій частині.

В іншій частині рішення Машівського районного суду Полтавської області від 08 серпня 2019 року не переглядається.

Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення процентів.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк",- залишити без задоволення.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 08 серпня 2019 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ : Т.О. Кривчун

СУДДІ: Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак