Справа № 463/3633/17
Провадження № 2/463/191/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі територіальної громади м. Винники до Винниківської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення, повернення земельної ділянки -

в с т а н о в и в:

Заступник керівника Львівської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі територіальної громади м. Винники звернувся до суду з позовом до Винниківської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення Винниківської міської ради № 1193 від 03.04.2014 р. «Про затвердження гр. ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 », повернення у власність територіальної громади м. Винники в особі Винниківської міської ради земельної ділянки кадастровий номер :04:004:0212 (реєстраційний номер нерухомого майна 01) площею 0,0109 га на АДРЕСА_1 . Винники, нормативною грошовою оцінкою 198,45 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що земельна ділянка, яка передана відповідачу ОСОБА_2 на підставі оскаржуваного рішення розташована на відстані 1 м від притоки річки Миклашівка, а відтак, відноситься до земель водного фонду й не може передаватись у власність громадян, а оскаржуване рішення прийнято з порушенням порядку передачі та зміни цільового призначення земельної ділянки, що порушує інтереси територіальної громади та державні інтереси, для захисту яких просить визнати недійсним рішення ВМР № 1193 від 03.04.2014 р. «Про затвердження гр. ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 » та повернути земельну ділянку територіальній громаді м. Винники в особі Винниківської міської ради.

Правом на подання відзиву на позовну заяву позивачі не скористались.

В процесі розгляду даної справи ухвалою суду від 03.08.2017 року в порядку забезпечення позову накладено арешт на земельну ділянку за кадастровим № НОМЕР_1 04 НОМЕР_1 004 НОМЕР_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) площею 0,0109 га на АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідачі в останнє судове засідання не з`явились, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неприбуття не повідомили. Представник ВМР будучи присутнім в попередніх судових засіданнях проти обґрунтованості позову заперечив. За погодженням з прокурором суд вважає можливим розглянути справу у відсутності осіб які не з`явились на підставі зібраних доказів, обсяг яких є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Рішенням Винниківської міської ради № 1193 від 03.04.2014р. ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на надано у власність земельну ділянку кадастровий номер :04:004:0212 площею 0,0109 га на АДРЕСА_1 (а.с.11).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-14 від 25.02.2014 р. земельна ділянки за кадастровим номером :04:004:0212 знаходиться у м. Винники, АДРЕСА_2 . АДРЕСА_1 , категорія земель землі сільськогосподарського призначення, площа 0,0109 га (а.с.12).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна власником земельної ділянки за адресою: Винники АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:004:0212 є ОСОБА_2 (а.с.16-17).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 373 ЦК України, право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об`єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Згідно зі ст.ст. 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі сільськогосподарського призначення, землі рекреаційного призначення, землі водного фонду. Віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до ст. 21 ЗК України недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Згідно з положенням ч. 1 ст. 3 ВК України (тут і надалі в редакції, яка була чинною на час прийняття оскаржуваного рішення) усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд.

Частина 2 ст. 3 ВК України визначає, що до водного фонду України належать:

1) поверхневі води: природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти;

2) підземні води та джерела;

3) внутрішні морські води та територіальне море.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Згідно з частиною першою статті 88 ВК України з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Відповідно до статті 1 Водного кодексу України прибережна захисна смуга це частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони.

Частинами другою, шостою, сьомою та восьмою статті 88 Водного кодексу України передбачено, що прибережні захисні смуги для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів встановлюються шириною 25 метрів.

У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації.

Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг (з установленою в них пляжною зоною) розробляються в порядку, передбаченому законом.

На основі аналізу зазначених правових норм Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 19.09.2018р., прийнятій за наслідками розгляду адміністративної справи № 463/1230/16-а роз`яснив, що прибережна захисна смуга це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим та яка встановлюється за окремими проектами землеустрою, проте не може бути меншою за 25, 50 та 100 метрів залежно від площі відповідних водних об`єктів, як це передбачено у частині другій статті 88 Водного кодексу України та у статті 60 Земельного кодексу України. Винятком можуть бути випадки, коли прибережна захисна смуга водойми знаходитися в межах населеного пункту, тоді слід виходити із затверджених проектів забудови цього населеного пункту.

Крім того, Верховний Суд в цій постанові зазначив, що встановлення меж прибережної захисної смуги здійснюється виходячи із природного чи штучного походження водойми, її реального існування і площі водної поверхні.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 22 квітня 2015 року у справі № 21-52цс15 та Верхового Суду, викладеною у постановах від 19 червня 2018 року у справі №820/2384/17, 21 червня 2018 року у справі №372/3411/15-а.

З постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.08.2017 р. у справі № 876/5971/17 (а.с.66-72) вбачається, що Рішенням Винниківської міської ради від 29.01.2015р. № 1668 «Про затвердження детального плану території по АДРЕСА_1 » затверджено детальний план території.

Цією ж постановою відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання протиправним та нечинним рішення ВМР № 1668 від 29.01.2015р. «Про затвердження детального плану території по АДРЕСА_1 ».

Крім того, рішення ВМР № 1668 від 29.01.2015р. «Про затвердження детального плану території по АДРЕСА_1 » було предметом оскарження у іншій адміністративній справі №463/1230/16-а і постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.09.2016р. (а.с.58-63), яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 19.09.2018р., відмовлено в задоволенні такого позову. При цьому, саме в цій справі, яка стосувалась рішення ВМР № 1668 від 29.01.2015р. «Про затвердження детального плану території по АДРЕСА_1 » Верховний Суд сформулював згаданий вище правовий висновок.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», детальний план території містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території. В свою чергу, містобудівною документацією відповідно до цієї статті визнаються затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій.

За змістом ч. 2 ст. 81 ВК України, з метою оцінки екологічного стану басейну річки та розробки заходів щодо раціонального використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів складається її паспорт у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Паспорт річки, відповідно до Порядку складання паспортів річок, затвердженого постановою КМУ № 347 від 14.04.1997р., це уніфіковане зведення основних даних про водний режим, фізико-географічні особливості, використання природних ресурсів і екологічну обстановку в її басейні, а також відпрацювання рекомендацій щодо підвищення стійкості екологічної системи.

Натомість, як вбачається з листа Львівського обласного управління водних ресурсів» від 18.08.2016 р. №09/1342 паспорт річки Миклашівка на потік, який протікає побл. вул. Жуковського АДРЕСА_3 м. Винники, а також проект землеустрою щодо меж водоохоронних зон відносно цієї частини земельної ділянки не розроблялись (а.с.24).

Крім того, відповідно до Акту обстеження водного об`єкту в АДРЕСА_1 . Жуковського від 06.06.2016р. (а.с.25), складеного представниками Винниківської міської ради, відділу водних ресурсів Дублянського управління водного господарства, мешканців вул. Жуковського у м. Винники прибережна захисна смуга потічка практично відсутня, оскільки забудована індивідуальними житловими будинками та господарськими будівлями, використовується під городи, окрім ґрунтових вод, інших джерел наповнення не виявлено, вода в потічку має характерний запах каналізаційних стоків, внаслідок чого в кінцевому, пропонується відкриту частину потічка довжиною 740 м взяти в бетонний колектор з приєднанням до існуючого колектора.

Вказане в сукупності свідчить про те, що оскаржуване рішення не може визнаватись таким, що прийнято з порушенням норм ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України, оскільки спірна земельна ділянка, яка відведена для ведення садівництва, знаходиться в межах населеного пункту та відповідно, рішення відносно такої земельної ділянки приймається з урахуванням затверджених проектів забудови цього населеного пункту.

Оскільки детальний план території, який включає спірну земельну ділянку і яка в подальшому була надану ОСОБА_2 у встановленому законом порядку не скасований, підстави для скасування рішення № 1193 від 03.04.2014р. відсутні і тому суд в задоволенні позову відмовляє.

Що ж стосується доводів позивача про те, що Винниківською міською радою порушено порядок зміни цільового призначення земельної ділянки, то на думку суду такі є безпідставними, оскільки за наведених вище обставин відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку проводилось не у зв`язку із зміною її цільового призначення, а з врахуванням затвердженого детального плату території.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 03.08.2017р.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12,81,82,223,263-265,268 ЦПК України, ст. ст. 11, 15, 16, 316, 317, 319, 324, 328, 373, 374 ЦК України, ст. ст. 19, 20, 21, 58, 59, 60 ЗК України, ст. ст. 1, 3, 4, 81, 88 ВК України, суд

в и р і ш и в:

В позові Заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі територіальної громади м. Винники (м. Львів, вул. Богомольця, 9) до Винниківської міської ради (м. Львів-Винники, вул. Галицька, 20), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 . Львів АДРЕСА_5 вул. Кульпарківська, 172 АДРЕСА_6 3) про визнання недійсним рішення Винниківської міської ради № 1193 від 03 квітня 2014 року «Про затвердження гр. ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 », повернення земельної ділянки відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 03.08.2017 року, у виді накладення арешту на земельну ділянку за кадастровим № :04:004 НОМЕР_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) площею 0,0109 га на АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354,355, пп. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 21.10.2019 року.

Суддя: Леньо С. І.