Справа № 445/1814/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 22-ц/811/333/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

з участю позивача ОСОБА_1 , апелянта ОСОБА_2 , представника апелянта ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 16 грудня 2015 року в складі судді Сивака В.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Золочів, в особі Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області, з участю третьої особи ОСОБА_5 , про визнання права власності на майно,-

встановила:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до територіальної громади м. Золочів, в особі Золочівської міської ради Золочівського району Львівської Львівської області, з участю третьої особи ОСОБА_5 , про визнання права власності на майно

Вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Золочеві Львівської області помер його батько ОСОБА_6 ще раніше, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_7

Спадковим майном померлого є житловий будинок, що знаходиться на АДРЕСА_1 , який належав на праві власності ОСОБА_7 , а також земельна ділянка, на якій розміщений будинок площею 0,1 га.

Оскільки батько за життя не переоформив правовстановлюючі документи на будинок та земельну ділянку, він не може успадкувати майно в нотаріальному порядку. Просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 16 грудня 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на жилий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами, збудований у 1968 році, загальною площею 82,17 кв.м., та розміщений на АДРЕСА_1 в порядку спадкування після ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 02.06.2017 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Роз`яснено, що зазначаючи у резолютивній частині рішення від 16.12.2015 року у справі № 445/1814/15-ц за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м.Золочів, в особі Золочівської міської ради Золочівського району Львівської Львівської області про визнання права власності на майно, суд вирішив визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на жилий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами, збудований в 1968 році, загальною площею 82,17 кв.м., внутрішня площа якого згідно техпаспорта - 74,2кв.м. та розміщений на АДРЕСА_1 в порядку спадкування після ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення оскаржив представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 , яка не була стороною у справі, однак вважає, що суд вирішив питання про її права та інтереси не залучивши її до участі у справі, рішення ухвалено з порушенням норм чинного законодавства, при неповному з`ясуванні усіх обставин справи та не дослідженні доказів, наявних в матеріалах справи.

Звертає увагу, що 02.10.1982 року вона зареєструвала шлюб із позивачем ОСОБА_1 , який розірваний за рішенням суду 13.01.2015 року.

Після реєстрації шлюбу переїхала жити до відповідача у спірний будинок та спільними зусиллями і коштами закінчили будівництво літньої кухні, провели всі необхідні комунікації, оскільки будівництво, яке розпочав батько позивача, було в запущеному стані.

В даний час вона проживає у спірній господарській будівлі (літній кухні) з донькою та сплачує комунальні послуги по її утриманню.

Просить врахувати, що у 2007 році вона продала двохкімнатну квартиру у м АДРЕСА_1 , а отримані кошти передала для проведення ремонтних робіт у будинку, а також, коли перебувала за кордоном в період з 2010 року по 2014 роки, передала сину 9000 дол. США на ремонт основного будинку.

Шлюбний договір між ними укладений не був, а згоди про добровільний поділ майна ними не досягнуто, при цьому завдяки спільним зусиллям сім`ї та коштам, вартість спірного будинку істотно збільшилася.

Вважає, що майно належить їм на праві спільної сумісної власності.

Звертає увагу на різницю у площі будинку згідно технічного паспорту, наданого позивачем та рішенням суду про визнання за ним права власності на такий.

Крім цього зазначає, що суд першої інстанції не досліджував питання введення в експлуатацію та завершення будівництва спірної господарської будівлі.

Просить скасувати рішення Золочівського районного суду Львівської області від 16 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на підтримку доводів скарги, а також пояснення позивача ОСОБА_1 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що житловий будинок на АДРЕСА_1 належав на праві власності ОСОБА_7 (матері позивача), з невідомих причин її чоловік за життя на себе правовстановлюючі документи на нього не виробив, що перешкоджає позивачу успадкувати будинок його батьків, тому визнав за ним право власності на будинок, що на АДРЕСА_1 .

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів враховує таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Колегією суддів встановлено такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

З копії свідоцтва про народження слідує, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (а.с. 19).

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 64 р., про що зроблено актовий запис №205, а батько позивача ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 71 р., актовий запис №78 (а.с. 20-21).

Згідно Реєстраційного посвідчення ОСОБА_7 була власником житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 05.06.1995 року Золочівською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_8 , № 1847 (а.с. 14).

Про аналогічне свідчить і довідка КП ЛОР «Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» № 113 від 10.03.2015 року, видана ОСОБА_1 про те, що житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами на АДРЕСА_1 (без зазначення площі такого) станом на 11.07.1995 року зареєстрований на правах приватної власності за ОСОБА_7 (а.с. 8).

Рішенням виконкому Золочівської міської ради № 547 від 04.09.1996 року ОСОБА_7 передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що на АДРЕСА_1 площею 0,10 га (а.с. 15-16).

В свою чергу, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.06.1995 року №1847, спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складалось, у тому числі з житлового будинку цегляного, житловою площею 46,9 кв.м., одної кухні під літ. «А-1», цегляної літньої кухні під літ. «Б», цегляного тамбура під літ. «б», цегляної стайні під літ. «В», дворових споруд під цифрами «1-2» (а.с. 13).

Зазначена житлова площа житлового будинку підтверджується і технічним паспортом від 10.03.2015 року та довідкою про технічну характеристику об`єктів нерухомого майна від 10.03.2015 року, при цьому загальна площа будинку вказана 74,2 кв.м. (а.с. 7-11,12).

При цьому, звертаючись із позовними вимогами, сам позивач стверджує, що загальна площа спадкового житлового будинку складає 82,17 кв.м.

Разом з цим, роз`яснюючи оскаржуване рішення суд в ухвалі від 02 червня 2017 року зазначив про житловий будинок загальною площею 82,17 кв.м., внутрішня площа якого згідно технічного паспорта складає 74,2 кв.м. (а.с. 75).

Оскаржуючи рішення суду та заперечуючи позовні вимоги апелянт ОСОБА_2 зазначає про проведені будівельні роботи із добудови житлової будівлі, на які були затрачені її кошти із продажу квартири та передані нею за меж України (а.с. 94-114).

Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.

При вирішенні питання щодо правомірності набуття права власності суд повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув чи має намір набути право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

Зважаючи на відсутність заповіту після смерті спадкодавців, позивач ОСОБА_1 може спадкувати за законом майно після смерті спадкодавців, яке входить до спадкової маси.

Частинами першою та третьою статті 1268, частиною першою статті 1269, частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин, поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк.

Розглядаючи справу та ухвалюючи рішення по суті спору суд першої інстанції не перевірив та не встановив, чи прийняв спадщину батько позивача ОСОБА_6 після смерті дружини ОСОБА_7 24.11.2003 року, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про те, чи проживав ОСОБА_6 постійно із спадкодавцем на момент смерті, а також чи звертався із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, а висновки суду зводяться лише до того, що за життя батько позивача не виробив на себе правовстановлюючі документи на житловий будинок по АДРЕСА_1 , що перешкоджає позивачу успадкувати будинок батьків.

В свою чергу, при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Як зазначено вище, батько позивача ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а позивач звернувся з позовом до суду про визнання права власності на майно в порядку спадкування після смерті батька у вересні 2015 року.

В позовній заяві позивач зазначив, що є єдиним спадкоємцем першої черги, спадщину прийняв, оскільки проживав з батьками та проживає після смерті батька у вказаному житловому будинку, що підтверджується відповідними записами у будинковій книзі.

Разом з тим, згідно із відомостями будинкової книги прописки громадян, які проживають в будинку АДРЕСА_1 , позивач ОСОБА_1 зареєстрований за вказаною адресою 24.02.2015 року, в цей самий день прийнятий на облік у Золочівському-Перемишлянському ОРВК Львівської області (а.с. 23-24).

Таким чином, в матеріалах справи відсутні дані про те, чи проживав ОСОБА_1 постійно із спадкодавцем ОСОБА_6 на момент смерті, а також чи звертався із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, або ж із заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Окрім цього, суд першої інстанції не перевірив, чи збільшилася вартість спірного будинковолодіння внаслідок здійснених за час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поліпшень, проведення переобладнання та ремонтних робіт, відтак чи набуло це будинковолодіння статусу об`єкта права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України колегія суддів вирішує питання судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 16 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до територіальної громади м. Золочів, в особі Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області, з участю третьої особи ОСОБА_5 , про визнання права власності на майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2001 (дві тисячі одна) грн. 30 коп. судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 23 жовтня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк