Справа № 296/2624/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" червня 2019 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Рожкової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Яковенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

14.03.2019 ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою до суду, в якій просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні ОСОБА_1 житлом та визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування 47/100 ідеальними частинами житлового будинку АДРЕСА_1 , які є квартирою АДРЕСА_2 .

В обґрунтування вимог позивач пояснила, що є власником 47/100 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Частиною будинку позивача є квартира АДРЕСА_2 . У зазначеній частині будинку зареєстрована, проте з 2002 року не проживає, відповідач ОСОБА_2 , яка є рідною сестрою позивача. Позивачеві відомо, що відповідач проживає за кордоном. Зазначена обставина, на думку позивача, порушує її законні права як власника, та є причиною звернення до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Ухвалою судді від 22.03.2019 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у викликом сторін (а.с.32).

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його та позивача участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити (а.с.37).

Від відповідача відзив на позов до суду не надходив, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження від 22.03.2019, разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за зареєстрованим місцем проживання відповідача (а.с.36), а також відповідача повідомлено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке оприлюднено 06.06.2019 (а.с.39).

У судове засідання, призначене на 06.06.2019 та 19.06.2019 відповідач не з`явилася.

Відповідно ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до п. 15.8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України оприлюднення інформації щодо справи, визначеної цією редакцією Кодексу, на офіційному веб-порталі судової влади України здійснюється в порядку, визначеному Положенням про автоматизовану систему документообігу суду.

Враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що відповідач належним чином повідомлений про порядок розгляду справи.

Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Як встановлено, ч. 8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 47/100 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21.01.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №5-23(а.с.7), витягами про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 36373271 від 20.01.2014 (а.с.8) та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності(а.с.9).

Зі змісту свідоцтва про право на спадщину від 21.01.2014 року, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 , дочка померлого ОСОБА_3 відмовилась від 1/3 частки у спадщині.

Як вбачається з довідки КП «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №9» Житомирської міської ради №316 від 12.03.2019 у вказаній квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_1 , її чоловік ОСОБА_4 , донька ОСОБА_5 , мати ОСОБА_6 , сестра ОСОБА_2 (а.с.17).

Відповідно до довідки КП «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №9» Житомирської міської ради №3/115 від 14.03.2019 року відповідач ОСОБА_2 , 03.09.1972 року, зареєстрована, але не проживає у належних ОСОБА_1 , на праві власності 47/100 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 , які є квартирою АДРЕСА_2 (а.с.23).

Статтями 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно положень частин другої ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має право передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинене нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 Цивільного кодексу України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира. (ст. ст. 379, 382 Цивільного кодексу України).

Права власника житлового будинку квартири визначені у ст. 383 Цивільного кодексу України та ст.150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.156 Житлового кодексу України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 15, 16, 386, 391 ЦК України власникові майна гарантовано можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.

Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.405 Цивільного кодексу України , члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Як роз`яснено п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 07.02.2014 за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України.

З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.

Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України)

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що відповідач ОСОБА_2 більше року не проживає у 47/100 ідеальних частинах житлового будинку АДРЕСА_1 , які є квартирою АДРЕСА_2 , наміру проживати в спірній квартирі відповідач не має, за комунальні послуги не сплачує та не несе інших витрат по утриманню житла.

Згідно положень частин другої ст.386 Цивільного кодексу України власник, який має право передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинене нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень її прав, в даному випадку шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки як доведено в суді відповідач більше року у квартирі не проживає, за комунальні послуги не сплачує.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ст.2 Цивільного процесуального кодексу України)

За нормою статті 5 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням того, що відповідач зареєстрована у спірній квартирі, проте за вказаною адресою не проживає, та судом не встановлено поважних причин не проживання відповідача у зазначеній квартирі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житлом шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 18, 141, 263, 265, 272-283 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні ОСОБА_1 житлом та визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування 47/100 ідеальними частинами житлового будинку АДРЕСА_1 , які є квартирою АДРЕСА_2 , що на праві власності належить ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд міста Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач:

ОСОБА_1

місце проживання:

АДРЕСА_3

РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач:

ОСОБА_2

місце проживання:

АДРЕСА_3

РНОКПП НОМЕР_2

Повний текст рішення складено 24.06.2019 року.

Cуддя О. С. Рожкова