Справа № 219/3709/19
Провадження № 2/219/1613/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 жовтня 2019 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючого судді Погрібної Н.М..,

за участю секретаря судового засідання Мирошниченко О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу №219/3709/19, за позовом ОСОБА_1 до Луганської селищної ради Бахмутського району Донецької області, третя особа Друга бахмутська Державна нотаріальна контора, Товарна Біржа «ДОВІРА» про визнання права власності в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Луганської селищної ради Бахмутського району Донецької області, третя особа Друга бахмутська Державна нотаріальна контора, Товарна Біржа «ДОВІРА» про визнання права власності в порядку спадкування, в якому просить визнати за позивачем право власності на спадкове майно, а саме 1/2 частку (квартиру АДРЕСА_1 ) житлового АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 . Вказує, що після смерті Спадкодавця залишилося спадкове майно у вигляді Ѕ частки квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Право власності на вищезазначену квартиру набуто на підставі Договору купівлі-продажу від 05 грудня 2001 року, зареєстрованого Жданівською Товарною біржею «ДОВІРА» за № 20 в журналі реєстрації біржових договорів. Крім того вищезазначений договір був зареєстрований Світлодарською Товарною біржею «ДОВІРА» 12 грудня 2001 року, за реєстровим №18-2353, про, що підтверджується відповідною печаткою Артемівського бюро технічної інвентаризації. Зазначає, що матір`ю позивача було складено заповіт, який було посвідчено Петровою І.М., секретарем виконкому Луганської селищної ради Артемівського району Донецької області та зареєстровано в реєстрі за № 164. Згідно вказаного заповіту, матір позивача зробила наступне розпорядження на випадок власної смерті, а саме: усе моє майно, де б воно не знаходилось, і з чого б не складалось, і взагалі все те, що померлій буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1 . 02 листопада 2016 року позивач, з метою отримання спадщини за померлою матір`ю, звернулась до ОСОБА_3 , державного нотаріуса Другої бахмутської державної нотаріальної контори, якою було відкрито спадкову справу № 59746925 (№ 413/2016), підтвердженням чого є Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 45646465 від 02.11.2016 року, виданий Другою бахмутською державної нотаріальною конторою. Іншим спадкоємцем першої черги є позивача сестра ОСОБА_4 , 1947 року народженні що мешкала в Росії, була громадянкою Росії, спадщину не приймала, у зв`язку зі своєю смертю у серпні 2017 року. Згодом, у зв`язку із припиненням діяльності ОСОБА_3 , державного нотаріуса Другої бахмутської державної нотаріальної контори спадкову справу № 59746925 (№ 413/2016) було передано до ОСОБА_5 , державного нотаріуса Другої бахмутської державної нотаріальної контори. 16 листопада 2018 року ОСОБА_6 Л ОСОБА_7 А., державним нотаріусом Другої бахмутської державно нотаріальної контори було видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки свідоцтво на спадщину за заповітом на 1/2 частину вищезазначеного житлового будинку не може бути видане, після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що: згідно із ст. 657 ЦК України - «договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі підлягає нотаріальному посвідченню; право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення згідно ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України підлягають державній реєстрації; згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» - «не можуть бути предметом біржові торгівлі речі, визначені індивідуальними ознаками, якщо вони не продаються як партія, а саме в даному випадку договір укладений товарною біржею, а не посвідчений нотаріально. У зв`язку з вищевикладеним вона вимушена звернутися до суду з метою визнання права власності у порядку спадкування за законом.

Ухвалою суду від 09 квітня 2019 року судовий розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження. Крім того сторонами запропоновано надати пояснення по суті справи та усі наявні в них докази.

Ухвалою суду від 25 червня 2019 року залучено у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товарну Біржу «ДОВІРА».

Ухвалою суду від 20 серпня 2019 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено її до розгляду.

Позивач у судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності та про підтримання позовних вимог.

Представник відповідача Луганської селищної ради у судове засідання не з`явився, подавши заяву в якій з позовними вимогами згодні, заперечень не мають та збудь яким рішенням суду будуть згодні. Розгляд справи просять здійснити без участі представника Луганської селищної ради.

Третя особа Друга бахмутська Державна нотаріальна контора, у судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи без їхньої присутності. Проти позовних вимог не заперечують та повністю покладаються на рішення суду.

Третя особа Товарна Біржа «ДОВІРА» у судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила.

З урахуванням ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, додатково представлені документи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно зі свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою ОСОБА_9 та ОСОБА_2 .

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб підтвердження дошлюбного прізвища №9 від 07 листопада 2018 року, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , уклали шлюб 24 лютого 1973 року, про що складено відповідний актовий запис №119. Після одруження дружині присвоєне прізвище « ОСОБА_11 ».

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 було розірвано 26 липня 1976 року, про що складено відповідний актовий запис №379. Після розірвання шлюбу дружині залишено прізвище « ОСОБА_11 ».

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , уклали шлюб 12 листопада 1976 року, про що складено відповідний актовий запис №733. Після одруження дружині присвоєне прізвище « ОСОБА_14 ».

Згідно заповіту від 17 жовтня 2012 року, посвідченого секретарем виконкому Луганської селищної ради І.М. Петровою та зареєстрованого в реєстрі за №164, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зробила наступне розпорядження на випадок власної смерті, а саме: усе моє майно, де б воно не знаходилось, і з чого б не складалось, і взагалі все те, що померлій буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1 .

За договором купівлі продажу (Біржового контракту) від 05 грудня 2001 року, зареєстрованого за №20 в Жданівській товарній біржі «ДОВІРА» та 18 грудня 2001 року за №18-2353 в Світлодарській товарній біржі «ДОВІРА», власником будинку АДРЕСА_4 раніше Артемівського) району Донецької області є ОСОБА_2 . Цим контрактом підтверджується той факт, що розрахунки між продавцем та покупцем проведені повністю до моменту укладення контракту, претензій вони не мають. Крім того, право власності на зазначену квартиру зареєстроване за ОСОБА_2 у КП «Артемівське бюро технічної інвентаризації» 12 грудня 2001 року.

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Другої бахмутської державної нотаріальної контори від 16 листопада 2018 року, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_15 , що складається з Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_2 , оскільки згідно із ст. 657 ЦК України - «договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі підлягає нотаріальному посвідченню; право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення згідно ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України підлягають державній реєстрації; згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» - «не можуть бути предметом біржові торгівлі речі, визначені індивідуальними ознаками, якщо вони не продаються як партія, а саме в даному випадку договір укладений товарною біржею, а не посвідчений нотаріально.

Із копії спадкової справи № 413/2016 та інформаційної довідки за спадкового рехєстру, вбачається, що Другою бахмутською (артемівською) державною нотаріальною конторою, було заведено спадкову справу 02 листопада 2016 року року за № 413/2016, на підставі Заяви про прийняття спадщини від імені ОСОБА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та інформаційну довідку зі Спадкового реєстру. Інші спадкоємці з заявами про прийняття або про відмову від прийняття спадщини після померлої ОСОБА_1 до Другої бахмутської державної нотаріальної контори не звертались, свідоцтва про право на спадщину не видавались.

Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року: Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. *

Оскільки Договір купівлі-продажу, зареєстрований Жданівською Товарною біржею «Довіра», запис в Журналі реєстрації біржових договорів № 20 від 05.12.2001 року був укладений до набрання чинності Цивільним кодексом України від 16 січня 2003 року, положення даного Кодексу не підлягають застосуванню до відносин щодо дотримання форми та дійсності вказаного Договору купівлі-продажу. До вказаних відносин повинні застосовуватись норми Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) та спеціального законодавства, чинного на дату виникнення цих відносин.

Відповідно до ст. 224 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог сі.221 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Однак, разом з тим, при укладенні Договору купівлі-продажу сторони керувались положеннями Закону України «Про товарні біржі» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ в редакції, яка діяла на час укладання цього договору в 2001 році. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» (у редакції 1991 року) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню... Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

У відповідності зі ст. 12 Закону України «Про власність» від 7 лютого 1991 року, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни набувають право власності в разі укладання угод, які не заборонені Законом.

Таким чином, спірні правовідносини на момент їх виникнення були врегульовані різним чином одночасно нормами Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) та Законом України «Про товарні біржі» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ, тобто існувала колізія норм права. Враховуючи доктрину пріоритетності спеціальних норм права над загальними, на момент укладення та реєстрації Договору купівлі-продажу на товарній біржі слід було керуватися передусім нормами Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року за № 1956-ХІІ, а тому нотаріальне посвідчення даного договору не було потрібне.

Приймаючи рішення щодо вимог про визнання права власності в порядку спадкування суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, що закріплено в ст.321 ЦК України.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України зазначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як роз`яснено в п. 23постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання цього права.

За приписами ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, визнавши за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: 1/2 частку (квартиру АДРЕСА_1 ) АДРЕСА_2 .

З огляду на викладене та керуючись статтями ст. 5, 7, 12, 13, 76, 141, 142, 263, 264, 265, 272 ЦПК, суд

вирішив:

ОСОБА_1 до Луганської селищної ради Бахмутського району Донецької області, третя особа Друга бахмутська Державна нотаріальна контора, Товарна Біржа «ДОВІРА» про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: 1/2 частку (квартиру АДРЕСА_1 ) житлового АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його підписання або проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Погрібна