Постанова

Іменем України

31 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 671/1072/18

провадження № 61-570св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

заявник - Волочиська міська об`єднана територіальна громада в особі Волочиської міської ради Хмельницької області,

заінтересована особа - Волочиська районна державна адміністрація Хмельницької області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради Хмельницької області на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області у складі судді Бабій О. М. від 05 вересня 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду, у складі колегії суддів: Корніюк А. П., П`єнти І. В., Талалай О. І., від 05 грудня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви

У червні 2018 року Волочиська міська об`єднана територіальна громада в особі Волочиської міської ради Хмельницької областізвернулася до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою та передачу нерухомого майна в комунальну власність, заінтересована особа - Волочиська районна державна адміністрація Хмельницької області.

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_1 , після смерті якої відкрилася спадщина на земельну частку (пай) у розмірі 3,06 в умовних кадастрових гектарах, яку ніхто із спадкоємців протягом строку для прийняття спадщини не прийняв.

Посилаючись на зазначені обставини, просила визнати відумерлою спадщину у вигляді права на земельну частку (пай) загальною площею 3,06 умовних кадастрових гектарів, що залишилась після смерті ОСОБА_1 , яка їй належала на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ 0143262 та передати право на земельну частку (пай) як відумерлу спадщину у власність Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради Хмельницької області.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 05 вересня 2018 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного судувід 05 грудня 2018 року, у задоволенні заяви Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради Хмельницької області відмовлено.

Судові рішення мотивовано тим, що відносини щодо спадкування майна ОСОБА_1 виникли 03 квітня 2002 року, тобто до набрання чинності ЦК України 2003 року, тому застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, а саме ЦК Української РСР 1963 року, яким не передбачений порядок визнання спадщини відумерлою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у січні 2019 року, Волочиська міська об`єднана територіальна громада в особі Волочиської міської ради Хмельницької області просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення заяви, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що правила статті 1277 ЦК України про відумерле майно мають застосовуватися до спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року та не була прийнята ніким із спадкоємців, що мають право на спадкування відповідно до норм ЦК Української РСР, тому орган місцевого самоврядування набув правових підстав для звернення до суду на підставі статті 1277 ЦК України.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була власником земельної частки (пай) у розмірі 3,06 в умовних кадастрових гектарах, на підставі розпорядження Волочиської районної державної адміністрації Хмельницької області від 30 грудня 1996 року № 453 та отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ 0143262 від 08 січня 1997 року № 162. Вказана земельна частка (пай) використовується фермерським господарством «Первак».

Відповідно до листа Волочиської державної нотаріальної контори від 09 серпня 2018 року № 1336/01-16 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 09 серпня 2018 року № 52916579 у Спадковому реєстрі відсутня інформація щодо ОСОБА_1 , спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось, заповіт не складався.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України: від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Норми пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, за якими цей ЦК України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, необхідно розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК Української РСР.

Із метою єдності правозастосовної практики і уникнення колізій щодо спадкування державою (стаття 555 ЦК Української РСР) та переходу спадщини, визнаної судом відумерлою, у власність територіальної громади (стаття 1277 ЦК України), правила абзацу 2 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України необхідно застосовувати, якщо спадщина відкрилась після 01 липня 2003 року, проте не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мають право спадкування відповідно до норм ЦК Української РСР. Таким чином, сплив однорічного строку, встановленого частиною другою статті 1277 ЦК України та абзацу 2 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України , може підлягати обчисленню, починаючи не раніше 01 липня 2003 року.

Установивши, що спадщина після смерті ОСОБА_1 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 і шестимісячний строк її прийняття закінчився ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто до набрання чинності ЦК України 2003 року, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради Хмельницької області, оскільки до цих правовідносин підлягають застосуванню норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, а саме ЦК Української РСР 1963 року, яким не передбачалась можливість визнання спадщини відумерлою та перехід прав і обов`язків від спадкодавця до органу місцевого самоврядування.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, розглядаючи заяву, правильно виходили з того, що оскільки після смерті спадкодавця протягом шестимісячного строку для прийняття спадщини ніхто спадщину не прийняв, то відповідно до статті 555 ЦК Української РСР 1963 року спадкове майно за правом спадкоємства перейшло до держави.

Твердження заявника про те, що правила статті 1277 ЦК України про відумерле майно мають застосовуватися до спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року та не була прийнята ніким із спадкоємців, що мають право на спадкування відповідно до норм ЦК Української РСР, є безпідставними, оскільки зводяться до невірного розуміння скаржником вимог законодавства та власного тлумачення норм матеріального права. Такі доводи оцінені судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Аргументи касаційної скарги є ідентичними аргументам, що були викладені заявником у її апеляційній скарзі, та є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суди першої й апеляційної інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради Хмельницької області залишити без задоволення, а рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 05 вересня 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 05 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара